ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА
02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2651/22
Провадження № 22-ц/820/94/26

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення заявлених позовних вимог просила:
– визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06 червня 2014 року № 22-1136/14-14-СГ про затвердження документації із землеустрою та передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку, площею 1,0000 га, кадастровий № 6825088400:05:005:0430, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 44557968 від 12 грудня 2018 року, запис № 29396123 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1330 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552223 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390854 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1331 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44798987 від 22 грудня 2018 року, запис № 29623001 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_4 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551375 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390032 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1333 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551957 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390543 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1334 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551351 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390021 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1335 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44551793 від 12 грудня 2018 року, запис № 29390413 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим № 682588400:05:005:1336 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44554885 від 12 грудня 2018 року, запис № 29393322 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1338 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44564586 від 12 грудня 2018 року, запис № 29402305 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1339 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552664 від 12 грудня 2018 року, запис № 29391243 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1340 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 44552839 від 12 грудня 2018 року, запис № 29391374 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1341 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 45149711 від 22 січня 2019 року, запис № 29944912 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1361 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь;
– скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 45323591 від 01 лютого 2019 року, запис № 30105168 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1363 та витребувати цю земельну ділянку у ОСОБА_3 на її користь.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено з підстав необґрунтованості позову, а саме, що позивачка не є власником спірної земельної ділянки, а тому її позовні вимоги про витребовування земельних ділянок як власника є безпідставними. 
З таким рішенням позивач не погодилась та подала апеляційну скаргу.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими №№: 6825088400:05:005:1330; 6825088400:05:005:1331; 6825088400:05:005:1333; 6825088400:05:005:1334; 6825088400:05:005:1335; 6825088400:05:005:1336; 6825088400:05:005:1339; 6825088400:05:005:1340; 6825088400:05:005:1341; 6825088400:05:005:1361; 6825088400:05:005:1363, площею по 0,08 га кожна, а також земельну ділянку з кадастровим номером 6825088400:05:005:1338, площею 0,04 га.
Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим № 6825088400:05:005:1332, площею 0,08 га.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння скасовано, справу і цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 , Верховний Суд встановив вказав, що успадкована позивачкою земельна ділянка, площею 1,38 га, вибула з її володіння не з її волі, а на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, тому відновлення порушеного права позивачки слід здійснювати шляхом витребування спірних ділянок від добросовісних набувачів, однак апеляційний суд не врахував, що початок перебігу позовної давності для захисту цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли позивачка довідалася про порушення її права або про особу, яка його порушила і саме позивачка повинна довести не лише факт, через який вона не знала про порушення свого права, але й що вона не могла дізнатися про порушення свого права власності. У вказаному позові позивачка обґрунтувала порушення свого права на спадкування отриманням 08 серпня 2014 року відмови Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тобто вона довідалася про можливе порушення свого права 08 серпня 2014 року. Отже, позивачкою пропущено строк позовної давності.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.
При цьому апеляційний суд встановив, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, нею доведено порушення свого права та вибуття з її власності спірної земельної ділянки поза її волею, неправомірно, однак нею пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права і саме в зв`язку з цим слід відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції, правильно відмовивши в позовних вимогах до ОСОБА_3 ,. помилився з мотивами відмови.
Однак з таким рішення апеляційного суду не погоджуюсь з наступних підстав.
Судом було встановлено, що позивач дізналась про порушення свого права власності на земельну ділянку 08 серпня 2014 року після отримання відмови Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.
Для захисту даного права звернулась до суду, однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року у справі № 686/17966/14-ц, що набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Держземагентства України у Хмельницькому районі Хмельницької області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном (у тому числі, щодо земельної ділянки з кадастровим № 6825088400:05:005:0430) відмовлено з підстав обрання позивачкою неналежного та неефективного способу захисту порушеного права.
З повторним вже віндикаційним позовом про витребовування земельних ділянок позивачка звернулась до суду лише 28 січня 2022 року. 
В судовому засіданні апеляційного суду при повторному розгляду справі в апеляційному порядку представник позивача подав суду клопотання про поновлення строку для захисту порушеного права позивача та визнаня хвороби позивачки поважними причинами пропуску строку позовної давності. При цьому надав копію медичного картки амбулаторного хворого та виписки з даних медичних документів.
Так з наданими медичними документами позивач в період з 08 серпня 2014 року по 08 серпня 2017 року, а також після 08 серпня 2017 року дійсно часто хворіла, проходила лікування як амбулаторно, так і стаціонарно, постійно потребувала медичної допомоги і медичного контролю за станом здоров`я. В судове засідання прибула на інвалідному візку.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є особою похилого віку – 79 років, немає юридичної освіти.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у справах № 446/478/19 та № 911/906/23 зауважила, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Земельна ділянка, право на володіння якою є предметом спору у справі, що переглядається, є «майном» для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).
Тому суди під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, повинні неухильно дотримуватися положень законодавства України в частині підстав для припинення прав на землю та застосування наслідків позбавлення таких прав з урахуванням гарантій, установлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, стосовно захисту права власності добросовісного набувача.
Позбавлення заявниці права власності на її земельну ділянку без надання будь-якої форми компенсації чи відшкодування не забезпечить справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу, якщо такі були, з одного боку, і правом заявниці на мирне володіння своїм майном, з іншого. ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому не менш важливими є обставини та зміст відповідного втручання у право власності, а саме порядок набуття іншою особою відповідного майна, усвідомлення (чи можливість усвідомлення) того, що таке майно належить чи може належати на праві власності іншій особі.
З врахуванням викладеного слід дійти про порушення частини першої статті 1 Першого протоколу права ОСОБА_7 на мирне володіння своїм майном, яка протиправно була позбавлена свого права власності на земельну ділянку.
При цьому ОСОБА_1 не надано будь-якої форми компенсації чи відшкодування за протиправне позбавлення її майна.
З врахуванням викладеного вважаю, що обставини справи, а саме протиправне позбавлення позивачки її майна без будь-якої форми компенсації чи відшкодування за протиправне позбавлення її майна з порушенням частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції, похилий вік, стан здоров`я, відсутність юридичної освіти звернення до суду в 2014 році про захист порушеного права, відмова в суду з підстав обрання позивачкою неналежного та неефективного способу захисту порушеного права, в своїй сукупності свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності до суду і позов підлягав задоволенню.
Посилання суду, що ОСОБА_1 , надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції щодо причин її не звернення до суду з позовом з урахуванням необхідності зміни способу захисту вказала, що вона свідомо не зверталася до суду повторно для захисту свого права на земельну ділянку, оскільки не мала такого бажання, з огляду на те, що вважала такі дії безперспективними, слід оцінювати критично з урахуванням вищевказаних обставин, а саму віку, стану здоров`я,тощо, також з врахуванням тривалості розгляду судових справ.
При цьому представник позивачки адвокат навів достатньо обгрунтувань поважності причин пропуску строку позовної давності саме в письмовому клопотанні від імені позивача. 
Що стосується пропорційності втручання у мирне володіння майном відповідачки ОСОБА_3 , то судом встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на спірні земельні ділянки 10 січня 2019 року, а позивача зверталась перший раз до суду з позовом про захист порушеного права в 2014 році, тобто ОСОБА_3 набуваючи у власність спірну земельну ділянку, мала можливість та могла пересвідчитись, що на дану земельну ділянку претендує ОСОБА_1 , є власником даної земельної ділянки і існує спір з приводу належності ОСОБА_1 даної земельної ділянки.
Крім того застосування принципу пропорційності втручання в мирне володіння майном особи має оцінюватись з врахуванням порушення прав власника цього майна, з володіння якого дане майно вибуло протиправно, а за усталеною практикою ЄСПЛ такий принцип застосовується переважно при втручанні Держави у мирне володіння майном, а не в разі захисту свого права попереднім власником майна – фізичною особою.
При цьому ОСОБА_3 не позбавлена можливості отримати відповідну компенсацію від продавця земельної ділянки чи в інший спосіб захистити своє порушено права згідно закону, в той час як позивач ОСОБА_1 не може в інший спосіб захистити своє право, оскільки в разі відмови в позові за пропуском строку позовної давності, вона фактично з цих же підстав пропуску позовної давності позбавляється права на звернення до суду з позовом до держави чи інших фізичних осіб про захист свого права шляхом отримання компенсації чи відшкодування за протиправне позбавлення її майна. 
З врахуванням викладеного не погоджуюсь з висновками Хмельницького апеляційного суду у постанові від 03 квітня 2025 року про відмову в позові за пропуском строку позовної давності та вважаю, що позов ОСОБА_1 підлягав задоволенню.
Повний текст складено 08 квітня 2026 року.

Головуючий у справі суддя А.М. Костенко