ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/11819/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивачка просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування при обчисленні пенсії за віком середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки;
- зобов`язати відповідача відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-ІV) здійснити з 19 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачем безпідставно відмовлено їй у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, оскільки відповідачем не враховано, що пенсія за віком згідно із Законом № 1058-ІV призначається позивачці вперше. До цього позивачці було призначено пенсію на умовах статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII), а тому має місце не переведення з одного виду пенсії на інший, як помилково вважає відповідач, а призначення пенсії вперше, а відтак при обрахунку пенсії слід враховувати, на думку позивачки, заробітну плату за попередні року звернення три календарні роки.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав, подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що позивачка перебуває на обліку в управлінні з 29 жовтня 2010 року та по 15 лютого 2024 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, обчислену за нормами Закону № 1058-ІV. З 16 лютого 2024 року позивачку було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV чинним законодавством не передбачено. З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Представник позивачки подав відзив на позовну заяву, у якому наводить доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, разом з тим суд зауважує, що в силу норми частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заявами по суті справи у таких категоріях спорів є позов та відзив.
Розглянувши доводи у позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з урахуванням такого.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та їй з 29 жовтня 2010 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII. В подальшому, на підставі поданої заяви з 16 лютого 2024 року позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV з використанням при обрахунку пенсійної виплати показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки.
На звернення позивачки щодо обчислення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 19 березня 2025 року за № 0600-0202-8/26810 повідомило, що відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV при обчисленні розміру пенсії за вислугу років було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом № 1058-ІV.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, що передбачено частиною першою статті 10 Закону № 1058-ІV.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17 Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.
Як зазначалось, позивачці до 16 лютого 2024 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV вона звернулась вперше, а відтак висновки відповідача про те, що в цьому випадку мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, є помилковими, оскільки в цьому випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.
Так, у постанові від 30 вересня 2025 року у справі № 460/26237/23 Верховний Суд підсумував, що аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Тобто, для коректного застосування статей 40 та 45 Закону № 1058-IV слід застосовувати такий критерій розмежування:
якщо попередній вид пенсії було призначено за Законом № 1788-XII (наприклад, пенсія за вислугу років), а особа звертається за призначенням пенсії за віком за Законом № 1058-IV, це є первинним призначенням іншого виду пенсії за іншим законом, а не "переведенням з одного виду пенсії на інший" у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону;
якщо ж особа змінює вид пенсії в межах Закону № 1058-IV (наприклад, з пенсії по інвалідності на пенсію за віком), застосовується частина третя статті 45 Закону №1058-IV із незмінністю показника середньої заробітної плати, використаного під час попереднього призначення.
Тому суд доходить висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2021-2023 роки.
Такі висновки суду узгоджуються з усталеними висновками Верховного Суду у такій категорії спорів (зокрема, у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23) й у силу частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом.
При цьому відповідач безпідставно покликається на правовий висновок, викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23, оскільки обставини вказаної справи відрізняються від спірних правовідносин, й правова позиція Судової палати не підлягає застосуванню у цьому спорі, оскільки вона стосується випадків переходу між видами пенсії в межах одного закону, тоді як правовідносини цієї справи склались щодо первинного призначення пенсії за віком за Законом №1058-IV після отримання пенсії за вислугу років за Законом № 1788-ХІІ.
Тому при вирішенні спору у цій справі суд доходить висновку, що дії відповідача щодо застосування при обчислені пенсії за віком позивачки середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки, є протиправними, та, з метою відновлення порушених прав позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки із застосуванням показників середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021, 2022, 2023 роки, починаючи з 19 березня 2025 року.
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
За правилами частини першої статті 139 КАС України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 968,90 грн підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (квитанція від 25 квітня 2025 року).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, суд зазначає наступне.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви додано: копію договору про надання правової допомоги від 12 березня 2025 року № 1203, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 12 березня 2025 року № 1 та квитанцію про отримання/сплату гонорару від 12 березня 2025 року.
Згідно з розрахунком сума гонорару складає 15000 грн та включає: 1) консультації, адвокатські запити; 3) підготовка та подання позовної заяви до суду, представництво у справі про перерахунок пенсії, за потреби, виконання рішення суду.
Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України виходить з того, що ця справа відноситься до справ незначної складності та призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні), розгляд справи проведено без участі сторін, стороною позивача подано позовну заяву (3 арк.), відповідь на відзив (хоча подання відповіді нормами статті 263 КАС України не передбачено), також копію адвокатського запиту до відповідача від 13 березня 2025 року б/н щодо спірного показника заробітної плати при обрахунку пенсії позивачки.
Згідно з доданою квитанцією про отримання/сплату гонорару від 12 березня 2025 року, яка фактично оформлена у формі листа-підтвердження адвоката, Адвокатським бюро "Соломонюк та Партнери" отримано від позивачки на виконання договору про надання правової допомоги від 12 березня 2025 року № 1203 кошти в сумі 5000 грн. При цьому, за умовами підпункту 4.2 пункту 4 договору оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом розрахунку (якщо інше не вказано в розрахунку), а, своєю чергою, згідно з розрахунком від 12 березня 2025 року № 1 оплата за цим розрахунком здійснюється частинами, погодженими між сторонами.
Як обумовлено у підпункті 4.5 пункту 4 договору, відповідний акт за результатами надання юридичної допомоги складається у разі необхідності.
Суд також враховує викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача щодо заявленого до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу у цій справі у сумі 15000 грн, вважаючи їх не співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи.
Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на доводи відповідача із запереченнями їх розміру, та враховуючи те, що згідно з актом виконаних робіт адвокатом фактично надано: консультації, адвокатський запит та підготовка позовної заяви; оскільки провадження у цій справі не вимагало участі адвоката у судових засіданнях, а також з огляду на сталу судову практику у цій категорії спорів, суд дійшов висновку, що обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги й таким, що відповідатиме критерію розумності та реальності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 3000,00 грн.
Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) щодо застосування при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 19 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 968,90 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 90 коп.) витрат по сплаті судового збору та 3000,00 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

17.02.26