Справа № 128/394/19
Провадження № 22-ц/801/871/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Справа № 128/394/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,
за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу 128/394/19 за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними розпоряджень та державних актів на право власності на земельні ділянки, а також повернення земельних ділянок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницька обласна державна адміністрація, за апеляційною скаргою керівника Вінницької окружної прокуратури на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Саєнко О. Б.,-
встановив:
В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді вищевказана цивільна справа.
Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 05.03.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
21.10.2019 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження у даній справі, призначено дану справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
05.02.2026 через канцелярію суду, подано письмову заяву, підписану першим заступником керівника Вінницької окружної прокуратури Чухіль С.С., про забезпечення позову, яку умотивовано тим, що на час звернення до суду з позовом право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682600:01:005:0003 за ОСОБА_1 посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 917775, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 13 травня 2009 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.05.2009 №838, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010982600058, а право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682600:01:005:0004 за ОСОБА_2 посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 917776, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією 13 травня 2009 року на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.05.2009 №838, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010982600059.
Вказує, що на час звернення до суду з позовом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки за відповідачами були відсутні. Однак, встановлено, що під час судового процесу після початку судового розгляду справи по суті (08.11.2022) відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відчужено земельні ділянки, які є предметом спору у справі №128/394/19.
Так, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2023 за №845, укладеного між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 продавець передав покупцю земельну ділянку площею 1,7665 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0003. В подальшому, 14.12.2023, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2023 №845. В подальшому, 29.12.2023, між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір №9086 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0003.
Прокурор зазначає, що також відповідач ОСОБА_2 08.12.2023 тим же нотаріусом, послугами якого користувався ОСОБА_1 посвідчено договір №846, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж земельної ділянки площею 1,7666 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0004.
В подальшому, 20.12.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2023 №846. В подальшому, 03.01.2024, між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір №22 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0004.
Зазначає, що набувши у власність земельні ділянки, які є предметом спору у справі №128/394/19 ОСОБА_3 здійснив ряд заходів для об`єднання спірних земельних ділянок в одну, утворивши нову земельну ділянку, новий об`єкт цивільних прав, з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009. На даний час земельні ділянки з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0003 та 0520682600:01:005:0004 не існують, відомості про них перенесено до архівного шару, натомість внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0003 та 0520682600:01:005:0004 утворена земельна ділянка з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009.
Також прокурор вказує, що на даний час існує ризик подальшого відчуження недобросовісними набувачами об`єднаної спірної земельної ділянки для утруднення виконання рішення суду та необхідності звернення до суду з іншими позовними заявами. Такі ризики є очевидними, оскільки зафіксовано факти неодноразового перепродажу земельних ділянок та об`єднання в одну ділянку у період перебування справи у провадженні суду.
Окрім цього, зазначає, що після подання прокурором до суду клопотання про заміну співвідповідача та заяву про зміну предмета спору, необхідність подання яких виникла після того як відповідачі відчужили спірні ділянки, змінили об`єкт спору, сторони і надалі чинять дії, які перешкоджають розгляду справи, а саме: діючи через свого представника ОСОБА_4 , який ознайомився з матеріалами справи з можливістю зняття копій документів, про що свідчить подане ним клопотання 18.12.2025, яке міститься в матеріалах справи, з метою затягування справи в суді та утруднення виконання рішення суду уклали ще одну цивільно-правову угоду змінивши власника ділянки, утвореної внаслідок об`єднання спірних ділянок.
23.12.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, утвореної внаслідок об`єднання спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0003 та 0520682600:01:005:0004. В подальшому 24.12.2025 представник відповідачів по справі ОСОБА_4 у справі № 128/394/19 подано клопотання про закриття провадження, яке мотивовано тим, що наявні підстави для закриття провадження у справі оскільки змінені власники земельних ділянок та просив розглядати клопотання без участі відповідачів та їх представника.
Прокурор вказує, що вбачається реальна загроза подальшого чергового відчуження земельної ділянки з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0009, яка утворена внаслідок об`єднання спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0004 та 0520682600:01:005:0003 третім особам під час судового розгляду, то застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору, є необхідним для можливості подальшого виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
У зв`язку із чим просить суд вжити заходів забезпечення у даній справі та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, яка утворена внаслідок об`єднання спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0004 та 0520682600:01:005:0003, яка на праві власності належать ОСОБА_5 та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки; заборонити ОСОБА_5 , вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ, об`єднання, зміну категорії та цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, яка утворена внаслідок об`єднання спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0004 та 0520682600:01:005:0003; заборонити ОСОБА_5 , та іншим особам за домовленістю із власником проводити підготовчі, вишукувальні, будівельні та інші роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, а також заборонити державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу, об`єднання, зміни категорії чи цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, яка утворена внаслідок об`єднання спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0004 та 0520682600:01:005:0003.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року у задоволені заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницька обласна державна адміністрація про визнання недійсними розпоряджень та державних актів на право власності на земельні ділянки, а також повернення земельних ділянок - відмовлено
В апеляційній скарзі керівник Вінницької окружної прокуратури просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновкупро відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.
18 березня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Тиховського М.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що оскаржувана ухвала Вінницького районного суду Вінницької області є законною та обґрунтованою, просив суд апеляційної інстанції залишити її без змін а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшов.
Представник позивача прокурор Кравчук О.Л. апеляційну скаргу підтримала просив суд її задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Тиховський М.О. в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.
Представник Вінницької районного військової адміністрації надіслала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у відсутність їх представника.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом спору по даній справі є земельні ділянки з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0003 та 0520682600:01:005:0004, які як зазначив прокурор у заяві на даний час не існують, отже по суті прокурор просить суд в своєї заяви вийти за межи первісних позовних вимог та накласти арешт і заборону вчиняти певні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, яка не є предметом спору по даній справі та належить на праві власності іншій особі, яка не є учасником даної справи. 
Судом першої інстанції встановлено, що з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №845, судом убачається, що продавець ОСОБА_1 передав (продав) покупцю ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,7665 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0003. В подальшому, 14.12.2023, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2023 №845.
29.12.2023 між відповідачем ОСОБА_1 , та громадянином ОСОБА_3 було укладено новий договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрований в реєстрі за №9086, предметом якого є земельна ділянка площею 1,7665 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0003.
Окрім цього, з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №846, судом убачається, що продавець ОСОБА_2 передав (продав) покупцю ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,7666 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0004. В подальшому, 20.12.2023, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2023 №846.
03.01.2024 між відповідачем ОСОБА_2 , та громадянином ОСОБА_3 було укладено новий договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрований в реєстрі за №22, предметом якого є земельна ділянка площею 1,7666 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0004.
Внаслідок об`єднання громадянином ОСОБА_3 земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682600:01:005:0003 та 0520682600:01:005:0004 утворена земельна ділянка з кадастровим номером 0520682600:01:005:0009, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельні ділянку №НВ-6800767582024 від 25.11.2024.
23.12.2025 між громадянином ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрований в реєстрі за №10084, предметом якого є земельна ділянка площею 3,5331 га, кадастровий номер 0520682600:01:005:0009.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується серед іншого, забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 12.06.2009), судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно врахував практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також суд правильно зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення позову в даному випадку не відповідає вимогам Закону, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, 
постановив :
Апеляційну скаргу керівника Вінницької окружної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко 

І.М. Стадник