РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
24 лютого 2026 р.  Справа № 120/4587/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 17.11.2024 по 23.11.2024, з 06.12.2024 по 10.01.2025 та з 11.01.2025 по 09.02.2025.
Ухвалою від 11.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
15.12.2025 відповідачем подано додаткові пояснення у справі, в яких останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 за №411 позивачу за період з 17.11.2024 по 23.11.2024 здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", на підтвердження чого надано копію відповідного наказу з Додатком №1.
Щодо періоді з 06.12.2024 по 10.01.2025 та з 11.01.2025 по 09.02.2025, то відповідач зазначив, що причини перебування позивача в зазначені періоди на стаціонарному лікуванні та у відпустці не пов`язані із захистом Батьківщини в розумінні положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Крім того, відповідач навів заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, які, на його переконання, є завишеними. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
09.11.2024 в районі ведення бойових дій, під час виконання бойового завдання в районі н.п. Крем`яне, Курської обл., РФ, внаслідок артилерійського обліку ОСОБА_1 отримав бойові травми, а саме: вибухову травму (Акубаротравму без порушення барабанної перетинки). Обставини отримання бойового травмування пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, та не є наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2024 №2497/16/165 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 669/1178, виданого в/ч НОМЕР_2 (ПХГ 61ВМГ) позивач перебував на стаціонарному лікуванні госпітального відділення з 17.11.2024 по 23.11.2024 з повним діагнозом: Вибухова травма (16.11.2024). Акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження цілісності б/п. Гостра двобічна приглуховатість. Тинітус. Цефалгічний, астено-вегетативний синдроми. Симптоматична синусова тахікардія. Посттравматичний періартрит правого колінного суглобу, стан після БІОС правого стегна (18.07.2023 рік).
У подальшому, відповідно до направлення Військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 №2497/4357 позивача було направлено на стаціонарне лікування до Вінницького медичного клінічного центру центрального регіону.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 13.12.2024 №8826, виданої Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 06.12.2024 по 13.12.2024 з діагнозом: S72.3 Перелом тіла стегнової кістки. Консолідований закритий (13.07.23р.) перелом діафазу правої стегнової кістки, з наявністю металоконструкції (БІОС 18.07.2023р.), який зі слів хворого та даних медичної документації отримано на території в/ч НОМЕР_3 при падінні з висоти.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 10.01.2025 №3034, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 , позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.12.2024 по 10.01.2025 з діагнозом S72.3 Перелом тіла стегнової кістки. Стан після видалення МОС БІОС з правої стегнової кістки (10.12.2024), внаслідок закритого перелому правої стегнової кістки (13.07.2023), лікованого оперативно (18.07.2023) закритої репозиції, синтезу перелому правої стегнової кістки інтрамедулярним блокуючим стержнем у вигляді консолідованого перелому правої стегнової кістки, незміцнілих післяопераційних рубців, нестійкої комбінованої контрактури правого колінного суглобу з тимчасовим порушенням функцій правої кінцівки.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 10.01.2025 № 39, на підставі проведеного 10.01.2025 госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_4 медичного огляду позивача, встановлено: Стан після видалення МОС БІОС з правої стегнової кістки (10.12.2024), внаслідок закритого перелому правої стегнової кістки (13.07.2023), лікованого оперативно: (18.07.2023) закритої репозиції, синтезу перелому правої стегнової кістки інтрамедулярним блокуючим стержнем, у вигляді консолідованого перелому правої стегнової кістки, незміцнілих післяопераційних рубців, нестійкої комбінованої контрактури правого колінного суглобу з тимчасовим порушенням функцій правої нижньої кінцівки. (S82.6) За ступенем тяжкості (Наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007) травма відноситься до тяжких.
Поранення пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини поранення надана командиром в/ч НОМЕР_5 22.11.2023 № 1884/46/5104). Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 (тридцять) календарних днів.
У подальшому позивача було звільнено у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 11.01 по 09.02.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи відпускним квитком від 10.01.2025 № 1012.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 17 лютого 2025 року (протокол №606 від 17 лютого 2025 року): 
1. «Вибухова травма (09.11.2024) Акубаротравма без порушення без порушення барабанної перетинки», яку одержав 09.11.2024 старший солдат ОСОБА_1 , 1988 року народження, під час безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2497/16/165, виданого 14.11.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 в подальшому призвели до: «Вибухової травми (09.11.2024). Акубаротравматичного ураження обох вух без пошкодження цілісності барабанної перетинки. Гострої двобічної приглуховатості. Тинітуса.», що підтверджено медичною документацією закладів охорони здоров`я.
Травма, пов`язана із захистом Батьківщини. 
2. «Стан після видалення МОС БІОС з правої стегнової кістки (10.12.2024), внаслідок закритого перелому правої стегнової кістки (13.07.2023), лікованого оперативно: (18.07.2023 року) закритої репозиції синтезу перелому правої стегнової кістки інтрамедулярним блокуючим стержнем, у вигляді консолідованого перелому правої стегнової кістки, незміцнілих післяопераційних рубців, нестійкої комбінованої контрактури правого колінного суглобу з тимчасовим порушенням функції правої нижньої кінцівки (S82.6)» за ступенем тяжкості (Наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007) травма відноситься до тяжких, що підтверджено довідкою №39, виданою 10.01.2025 року ВЛК військової частини НОМЕР_4 .
Поранення, пов`язане з проходженням військової служби.
3. «Цефалгічний, астено-вегетативний синдром. Симптоматична синусова тахікардія», що підтверджено медичною документацією закладів охорони здоров`я.»
Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.
На переконання позивача, внаслідок отриманого поранення він набув право на отримання додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 17.11.2024 по 23.11.2024, з 06.12.2024 по 10.01.2025 та з 11.01.2025 по 09.02.2025.
Проте, відповідачем так і не здійснено виплату позивачу відповідної додаткової винагороди в збільшеному розмірі за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за періоди з 17.11.2024 по 23.11.2024, з 06.12.2024 по 10.01.2025 та з 11.01.2025 по 09.02.2025.
Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі – Закон №2011- ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам, рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – постанова № 168) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави- агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Відповідно до пункту 12 постанови № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної, медичної) комісії.
Варто звернути увагу Суду, що посилання позивача на Окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не заслуговують на увагу, оскільки даним дорученням регулювались правовідносини до моменту внесення відповідних змін до Порядку №260, яким у подальшому і було врегульовано відповідні правовідносини.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, були внесені відповідні зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок № 260).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 11 Розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Відповідно до пункту 13 Розділу XXXIV Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином з аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що постановою №168 та порядком №260 встановлені наступні умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, а саме: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, про що має бути прямо зазначено у документах; - факт перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, а також перебування такої особи у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, яка видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
З наявної в матеріалах справи довідки про обставин травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 14.11.2024 № 2497/16/165, вбачається, що позивачем 09.11.2024 було отримано вибухову травму внаслідок бойового травмування, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 17 лютого 2025 року (протокол №606 від 17 лютого 2025 року), із захистом Батьківщини пов`язана наступна травма позивача: « ІНФОРМАЦІЯ_1 (09.11.2024) Акубаротравма без порушення без порушення барабанної перетинки», яку одержав 09.11.2024 старший солдат ОСОБА_1 , 1988 року народження, під час безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №2497/16/165, виданого 14.11.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 в подальшому призвели до: «Вибухової травми (09.11.2024). Акубаротравматичного ураження обох вух без пошкодження цілісності барабанної перетинки. Гострої двобічної приглуховатості. Тинітуса.», що підтверджено медичною документацією закладів охорони здоров`я.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 10.12.2024 № 411 виплачено особовому складу військової частини додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до Додатку 1 до цього наказу у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи у стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарського закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці (копія витягу з наказу додається).
Як слідує зі змісту Додатку № 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 № 411 до ОСОБА_1 було включено до даного наказу із зазначенням періоду – з 17.11.2024 по 23.11.2024, що відповідає періоду перебування позивача на стаціонарному лікуванні, зазначеному в виписному епікризі із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 669/1178, виданого в/ч НОМЕР_2 (ПХГ 61ВМГ).
Як зазначалось вище, відповідно до вимог Постанови №168 та Порядку №260 підставою нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії є пов`язаність цього поранення, травми саме із захистом Батьківщини.
Перебування позивача з 06.12.2024 по 10.01.2025 на лікуванні та у відпустці 11.01.2025 по 09.02.2025 пов`язане з іншою травмою – станом після видалення МОС БІОС з правої стегнової кістки (10.12.2024), внаслідок закритого перелому правої стегнової кістки (13.07.2023), яке не пов`язане із захистом Батьківщини в розумінні вищезазначених нормативно-правових актів. Відповідний причинно наслідковий зв`язок між отриманою травмою та проходженням позивачем військової служби відображено у витязі з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 17 лютого 2025 року (протокол №606 від 17 лютого 2025 року).
З огляду на встановлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку про помилковість ототожнення позивачем (його представником) у позовній заяві поняття «пов`язаність травми з проходженням військової служби» та «пов`язаність травми з захистом Батьківщини».
Відтак, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн на місяць лише за період з 17.11.2024 по 23.11.2024 включно. При цьому, згідно наданих представником відповідача під час розгляду справи доказів, відповідне право позивача на отримання за вказаний період додаткової винагороди в збільшеному розмірі військовою частиною НОМЕР_6 не заперечується. 
Ба більше, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено те, що відповідач добровільно в позасудовому порядку забезпечив реалізацію відповідного права позивача, шляхом видачі командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) наказу від 10.12.2024 № 411, в додатку №1 до якого в графі № 14 визначено право ОСОБА_1 на отримання передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди в збільшеному розмірі за період з 17.11.2024 по 23.11.2024.
Таким чином, заявлені вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 17.11.2024 по 23.11.2024, з 06.12.2024 по 10.01.2025 та з 11.01.2025 по 09.02.2025 є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору, а також витрат з надання правничої допомоги не має. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна