КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 367/14691/25 Головуючий у І інстанції Одарюк М.П.
Провадження №22-ц/824/6511/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» - Пазюри Богдана Миколайовича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з ЖКГ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року заявник звернувся до суду із даною заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» заборгованості за житлово-комунальні послуги за договорами в загальній сумі 22 049,88 грн та 302,80 грн судового збору.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» - Пазюра Б.М., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги подана за правилами виключної підсудності за місцем знаходження майна боржника, відповідно до ст. 30 ЦПК України.
У поданій заяві було вказано, що відоме ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» місце проживання боржника: Київська обл., м. Буча.
Таким чином, представник ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» - Пазюра Б.М. вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 9 ст. 165, ст. 28 та ст. 30 ЦПК України, безпідставно відмовивши у видачі судового наказу.
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Таким чином, апеляційний суд розглядає справу відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якого підставою для відмови у видачі судового наказу є подання відповідної заяви з порушенням правил підсудності.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права та матеріалам справи.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу 
Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Ст. 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) ст. 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) ст. 28 ЦПК України; виключну ст. 30 ЦПК України.
Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.
Ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» заборгованості за житлово-комунальні послуги за договорами в загальній сумі 22 049,88 грн, посилаючись на те, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» та ОСОБА_1 було укладено договір №22 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння в отриманні комунальних послуг, тобто відповідач з 20 грудня 2021 року є споживачем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який користувався наданими позивачем послугами.
Предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеним житловим приміщенням, власником якого, як зазначено в договорі №22 від 20 грудня 2021 року, є ОСОБА_1 .
Позов, або заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, відповідно до положень ст. 30 ЦПК України.
Зважаючи на те, що заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком виникла у зв`язку отриманням/наданням послуг за квартирою АДРЕСА_1 , яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області, дана справа підсудна саме цьому суду.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.
Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» - Пазюри Богдана Миколайовичазадовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова 

С.А. Голуб