РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
25 березня 2026 р.  Справа № 120/955/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "АГРО-ВІЛАМ" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністратвиного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства "АГРО-ВІЛАМ" (далі – позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем винесено постанову від 09.12.2025 № ОПШ 001321 про застосування до ПП "АГРО-ВІЛАМ" адміністративно-господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Ухвалою суду від 28.0.2026 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався, при цьому, ухвалу суду про відкриття провадження отримано в електронному кабінеті28.01.2026 о 16:09 год., що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.
18.11.2025 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу марки КАМАЗ д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .
За результатами контролю складено акт перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № OAP000695 від 18.11.2025, яким зафіксовано порушення вимог ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевізник не забезпечив встановлення тахографу на транспортний засіб повною масою понад 3,5 т або наявності у водія тахокарт / роздруківки на паперовому носії інформації режимів праці та відпочинку водія за 18.11.2025 року.
В подальшому, 09.12.2025 відповідач прийняв постанову № ОПШ 001321, якою за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн. згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.
Суспільні відносини з приводу використання учасниками суспільних відносин у межах провадження підприємницької діяльності вантажного автомобільного транспорту унормовані, зокрема, приписами Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікована Законом України від 06.03.2008р. №129-VI; далі за текстом - Конвенція №153), Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", Закону України від 10.11.1994р. № 232/94-ВР "Про транспорт", Закону України від 30.06.1993 р. № 3353-XII "Про дорожній рух", Правил дорожнього руху (затверджені постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306), Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (затверджений постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р.; далі за текстом - Порядок №1567), Інструкції використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010р. №385, затверджена в Міністерстві юстиції України 20.10.2010р. за №946/18241; далі за текстом - Інструкція №385), а також приписами Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. №340; далі за текстом - Положення №340).
Згідно з ст. 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті (затверджено постановою КМУ від 11.02.2015 №103), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (затверджений постановою КМУ №1567 від 08.11.2006; далі за текстом - Порядок №1567) державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті та територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті, у тому числі і у спосіб проведення рейдових перевірок, якою за визначенням ст. 1 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до ч. 17 ст. 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" у редакції Закону України від 03.06.2021 №1534-ІХ рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У силу спеціального застереження ч. 20 ст. 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" у редакції Закону України від 03.06.2021р. №1534-ІХ автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото - і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Суд відмічає, що у розумінні ст. 1 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Тож, стосовно обов`язку учасників суспільних відносин суб`єктів господарювання забезпечити обладнання вантажних автомобілів повною масою понад 3,5 тон, які задіяні у технологічному процесі створення умов (організації) перевезень (фізичного переміщення) вантажу із використанням праці найманого водія (як для задоволення потреб третіх сторонніх суб`єктів права (тобто на комерційній особі), так і для задоволення власних внутрішньогосподарських потреб такого учасника суспільних відносин (тобто у разі фізичного переміщення вантажу у межах однієї і тієї ж юридичної особи без надання послуги з перевезення замовнику)) суд зазначає, що згідно з п.1 ст. 1 Конвенції № 153 ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції №153 жодному водію не дозволяється керувати транспортним засобом без перерви більше чотирьох годин.
Отже, нормами міжнародного акту права чітко передбачено необхідність обов`язкового обліку часу роботи найманого водія у звичайних умовах життєдіяльності.
За визначенням ст. 1 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Отже, за нормами наведеного національного закону України кваліфікуючою умовою для визнання учасника суспільних відносин перевізником є наявність у такого учасника правового статусу фізичної особи чи правового статусу юридичної особи та задіянність такого учасника суспільних відносин у процесі переміщення вантажу у просторі із використанням вантажного автомобілю та праці найманого водія.
Натомість, ознака наявності або відсутності у процесі переміщення вантажу у просторі із використанням вантажного автомобілю та праці найманого водія саме послуги з перевезення пасажирів чи вантажів (тобто перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату) не має жодного юридичного значення, позаяк законом чітко указано, що перевезення вантажу може відбуватись і за власний кошт (тобто без надання послуги з перевезення вантажу, а у цілях задоволення власних внутрішньогосподарських потреб).
Пунктом 1.3 Положення № 340 визначено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
За правилами п. 1.4 Положення №340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності; транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
У силу застереження п. 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про, що з аналізу змісту наведених вище норм права однозначно слідує висновок про існування у кожного учасника суспільних відносин, котрий використовує для організації процесу перевезення вантажу (як для потреб третього стороннього суб`єкта права замовника, так і для задоволення власних внутрішньогосподарських потреб) транспортний засіб вантажний автомобіль повною масою понад 3,5т. із використанням праці найманого водія обов`язку обладнання цього транспортного засобу тахографом та використання тахографу під час експлуатації вантажного автомобіля за призначенням або використання інших суміжних засобів обліку робочого часу найманого водія.
Разом з тим, як слідує з матеріалів адміністративного позову, що ПП "АГРО-ВІЛАМ" зареєстроване та займається фінансово-господарською діяльністю з 2010 року, основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Підприємство має два структурних безбалансових підрозділи, один з яких розміщений за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Юзвин, вул. Івана Франка, 20д, інший - за адресою: Вінницька обл., Жмеринський р-н, смт. Браїлів, вул. Паркова, буд. 11. Підприємство для забезпечення зберігання врожаю сої без її запліднювання та подальшої втрати, проводить її сушіння на власних виробничих потужностях, які розміщені в смт. Браїлів. При цьому, для сушіння сої підприємство використовує дрова, на яких працює обладнання.
18.11.2025 автомобіль камаз днз НОМЕР_2 , який є власністю підприємства, згідно ТТН №89 від 18.11.2025, здійснював перевезення дров, які також є власністю підприємства, з с. Юзвин до смт. Браїлів, де зазначені дрова мали використовуватися для сушіння сої.
Отже, із зазначеного слідує, що позивач 18.11.2025 здійснював перевезення дров в межах виробничих потужностей для забезпечення господарської діяльності.
Крім того, варто зазначити про те, що згідно товарно - транспортної накладної від 18.11.2025 за № 89 як автомобільний перевізник, замовник, вантажовідправник, вантажодержувач зазначено ПП "АГРО-ВІЛАМ", пункт навантаження: с. Некрасова, вул. Леніна, 20д, пункт розвантаження: смт. Браїлів, вул. Паркова, 11, водій ОСОБА_1 .
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" слідує, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас слід наголосити, що ПП "АГРО-ВІЛАМ" здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства, і не надає послуг з перевезення вантажів іншим особам. Перевезення дров 18.11.2025 здійснювалося виключно для забезпечення власних виробничих потреб підприємства, а саме: для використання їх у процесі сушіння сої на власних потужностях. При цьому і вантаж, і транспортний засіб, і всі сторони перевезення (вантажовідправник, перевізник, вантажоодержувач) належали одній юридичній особі позивачу.
Таким чином, у спірних правовідносинах позивач не виступає автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а діє як суб`єкт господарювання, що здійснює внутрішньогосподарське переміщення власного майна без надання транспортних послуг третім особам.
За таких обставин, на думку суду, відсутні правові підстави для застосування до позивача відповідальності, передбаченої ст. 60 зазначеного Закону, оскільки диспозиція цієї норми поширюється виключно на автомобільних перевізників. Сам по собі факт здійснення перевезення вантажу не є достатнім для кваліфікації суб`єкта, як перевізника, у розумінні закону без встановлення ознаки надання транспортних послуг.
Крім того, застосування штрафу за відсутність документів, визначених статтями 39 і 48 Закону, є можливим лише за умови, що суб`єкт підпадає під сферу регулювання цих норм як перевізник. У даному ж випадку такі правовідносини відсутні.
Отже, враховуючи, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону, а перевезення здійснювалося виключно для власних господарських потреб, накладення адміністративно-господарського штрафу є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Окремо судом враховано процесуальну поведінку відповідача під час розгляду справи.
Зокрема, відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі та маючи достатній строк для реалізації своїх процесуальних прав, не скористався наданим йому правом подати відзив на адміністративний позов, не надав жодних заперечень по суті заявлених вимог та не спростував доводів позивача.
Відповідно до положень ст. 162 КАС України, неподання відзиву без поважних причин може розцінюватися судом як визнання позову, якщо інше не встановлено судом за результатами оцінки наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача та недоведення ним правомірності прийнятого рішення про застосування штрафних санкцій, суд доходить висновку, що така процесуальна бездіяльність відповідача свідчить про фактичне визнання позовних вимог.
У сукупності з наведеними вище обставинами це додатково підтверджує обґрунтованість позову та відсутність правових підстав для застосування до позивача спірного адміністративно-господарського штрафу.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити.
визнати протиправною та скасувати постанову управління Державного нагляду (контролю) у Вінницькій області від 09.12.2025 року № ОПШ 001321 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.
Стягнути на користь Приватного підприємства "АГРО-ВІЛАМ" судовий збір в розмірі 3328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне підприємство "АГРО-ВІЛАМ" ( вул. Молодіжна, 2а, с-ще Браїлів, Жмеринський р-н, Вінницька обл., код ЄДРПОУ: 37261785)

Відповідач: Державна служба Украіни з безпеки на транспорті в особі структурного підрозділу відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області (вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21021, код ЄДРПОУ: 39816845) 

Рішення суду сформовано: 25.03.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна