Справа № 279/7144/25 
провадження №2/279/391/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2026 року місто Коростень
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді Пацко О.О.
секретарі Зубковової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського міського відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) про звільнення успадкованого майна з-під арешту, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Коростенського міськрайонного суду з позовом до Коростенського міського відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) з зазначеним позовом у якому просить звільнити майно з під арешту, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) номер АА 066695 від 29.09.2009 року, власником 1/2 частини якої був її син ОСОБА_2 ..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час оформлення спадкового майна ОСОБА_1 дізналася про те, що на квартиру, частина якої належала її померлому сину накладений арешт. 
Згідно інформаційної довідки № 433480431 від 30.06.2025р., було з`ясовано, що постановою Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №066695 від 29.09.2009 року накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9101044) на невизначене майно, все майно ОСОБА_2 .
Об`єктом обтяження виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де на даний час зареєстрована та проживає позивачка. Відомості про стягувача невідомі.
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Коростенського міського відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) з заявою про зняття арешту з майна, яке отримала у спадок від померлого сина ОСОБА_2 .
08.07.2025р. була отримана відповідь, яка полягала у тому, що відповідно до п. 16 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р.за № 489/20802 (далі Інструкція) визначено чіткий перелік підстав за яких державним або приватним виконавцем виноситься постанова про зняття арешту з майна боржника. Станом на дату звернення позивача до відповідача документи виконавчого провадження, по якому був накладений арешт, знищені відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року № 2274/5.
Такими чином, на день подання позовної заяви встановити особу - стягувача не є можливим, тому ОСОБА_1 звертається з цим позовом до відповідача. 
Наявність арешту, що накладено на нерухоме майно за відсутності зобов`язань суттєво 
обмежує права позивача, як власника на розпорядження майном, а тому її право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 надала заяву про розгнляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.
Представник відповідача Коростенського міського відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився, направив суду відзив, в якомув задоволенні позову просить відмовити. Також просить відмовити у стягненні з Коростенського ВДВС понесених витрат по сплаті судового збору.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що сгідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.11.2006 ОСОБА_1 є власником 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Власником іншої 1/2 частини квартири був її син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, постановою ВДВС Коростенського МРУЮ АА 066695 від 29.09.2009 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 9101044, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 , обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції, заявник:Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції.
Наявність арешту, накладено на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , обмежує права Позивача, як власника 1/2 частини майна.
На запит позивача, Коростенський міський відділ державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), листом від 08.07.2025 № 23.9-32/61664 повідомив, що згідно даних АСВП(архів) вбачається, що у ВДВС відносно ОСОБА_2 перебували виконавчі провадження щодо стягнення аліментів, заборгованості штрафи, судового збору. 
17.05.2023 державним виконавцем відповідно до п.3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (смерть боржника, актовий запис про смерть №982 від 29.09.2020).
17.05.2023 державним виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зняття арешту з майна накладеного в рамках даного виконавчого провадження 09.09.2019.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження АА №066695, 29.09.2009 Відділом державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції 29.09.2009 накладено арешт на невизначене майно, все майно боржника. Реєстраційний номер обтяження: 9101044.
Встановлено, що технічно не маємо можливості надати запитувану інформацію щодо ідентифікації номера виконавчого провадження та виконавчого документу, оскільки даного виду постанови виконувались в паперовому вигляді.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Стаття 41Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до частини 4 цієї ж статті ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
Статтями 316-320,321,328ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 не була залучена стороною провадження АА 066695 від 29.09.2009 року і питання її процесуального правонаступництва після смерті сина ОСОБА_2 , який був боржником у вказаному виконавчому провадженні, не вирішувалось у судовому порядку.
При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилається на порушення своїх прав, оскільки не має можливості здійснити право володіння, користування та розпорядження майном через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 317, 321, 391 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні на нерухоме майно, що належало спадкодавцю.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач позбавлена можливості реалізовувати свої права як співвласник, а так само й на отримання свідоцтво про право на спадщину на частку квартири сина ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що на невизначене майно, накладено арешт.
Знищення матеріалів виконавчого провадження за сплином терміну зберігання не може обмежувати права спадкоємців померлого боржника, а так само й сам спадкоємець (позивач) позбавлений права на оскарження дій виконавця в порядку ст. 7 ЦПК України, оскільки не є стороною виконавчого провадження.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача, оскільки оскільки дії відповідача - державної виконавчої служби неправомірними не визнані.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Скасувати обтяження у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 066695 від 29.09.2009 року ВДВС Коростенського МРУЮ, реєстраційний номер обтяження 9101044. 
Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Суддя О.О.Пацко