Дата документу 18.02.2026 Справа № 332/917/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/917/25 Головуючий у 1-й інстанції: Ретинська Ю.І.
Провадження № 22-ц/807/233/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кочеткової І.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зубенко Олександр Анатолійович, заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного Фонду України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що вона у 2008 році познайомилась з ОСОБА_4 . Вони почали зустрічатись та мати певні відносини між чоловіком та жінкою. Наприкінці червня 2008 року ОСОБА_4 запропонував їй проживати спільно та утворити сім`ю. Вона переїхала проживати до нього за адресою: АДРЕСА_1 . З того часу вони мали спільний бюджет, адже обидва працювали та мали постійний дохід, разом планували спільний відпочинок, купували туристичні поїздки для відпочинку на морі, разом купували продукти, сплачували комунальні послуги. Також вони планували у подальшому укласти шлюб в органах РАЦС, але через певний вік не вбачали гостру необхідність зареєструвати шлюб, адже і так вважали себе подружжям. Спільних дітей не мають. Так вони спільно мешкали до 2024 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її цивільний чоловік захворів та був направлений до КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 
В період його лікування вона здійснювала за ним догляд та купувала ліки. Після його смерті організувала поховальну процесію.
Оскільки вона офіційно не є членом сім`ї ОСОБА_4 , тому не має можливості отримати допомогу на поховання, його недоотриману пенсію та оформити пенсію по втраті годувальника.
З огляду на вищевикладене, заявниця просила суд встановити факт спільного проживали однією сім`єю чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , 1971 року народження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з червня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , у період з червня 2008 року по 24 жовтня 2024 року.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області Машко Г.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені заяви відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою до суду, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_4 надала фотографії зі спільного відпочинку, а також квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , та посилалася на те, що вони вели спільне господарство. Зауважує, що факт спільного відпочинку, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Вважає, що заявниця не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту. ОСОБА_1 не доведено, що між нею та ОСОБА_4 виникли відносини, притаманні подружжю.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Зубенка О.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника заявниці - адвокатаЗубенка О.А., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За приписами ч.ч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Суд першої інстанції виходив із того, що заявниця довела належними доказами факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вищезазначений період, а з матеріалів справи не вбачається існування спору про право.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний 16 жовтня 2007 року, про що свідчить відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано 06 січня 2000 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 .
З копії паспорта громадянина України ОСОБА_4 , серія НОМЕР_3 , вбачається, що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_4 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1678.
Зі свідоцтва про поховання № НОМЕР_5 , виданого СКП «Запорізька ритуальна служба», вбачається, що ОСОБА_4 похований 30.10.2024 року на кладовищі Леваневське на ділянці НОМЕР_6 , ряд НОМЕР_7 , місце НОМЕР_6 , про що зроблений запис у книзі реєстрації поховань № 32. Вказане свідоцтво було видано на ім`я ОСОБА_1 .
ОСОБА_4 був пенсіонером за віком, про що свідчить відповідне пенсійне посвідчення, серії НОМЕР_8 .
Заявницею також надано копії платіжних інструкцій-квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період спільного проживання з ОСОБА_4 .
На підтвердження доводів заяви заявницею до матеріалів справи долучені фото з ОСОБА_4 за період спільного проживання. 
Заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду першої інстанції з заявами, в яких вказали, що проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з їх батьком ОСОБА_4 не заперечують. Зазначили, що спір про право відсутній.
Аналогічні за змістом заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надіслали на адресу апеляційного суду.
Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки, які зазначили наступне.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що її мати після розлучення із батьком, з 2008 року почала проживати разом із ОСОБА_4 . Вона також проживала разом із ними, поки їй не виповнилося 16 років. Потім мама дозволила їй повернутися до їх власної квартири, де проживав старший брат. Весь час, з 2008 року мати із вітчимом жили як звичайна сім`я, вели спільне господарство, разом їздили до друзів, рідних, відпочивали. Потім вітчим захворів, мати за ним доглядала, але він помер у лікарні, і мама займалась його похованням.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою заявниці. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 із першим чоловіком проживали у селі на Вінниччині, там її перший чоловік помер, і ОСОБА_1 переїхала жити до неї у Запоріжжя. Через деякий час на роботі вона отримала квартиру по АДРЕСА_2 . З червня 2008 року почала зустрічатися з ОСОБА_4 , згодом разом із донькою переїхала до нього жити. Вона часто до них приходила в гості. Вони жили як звичайна сім`я, вели спільне господарство. У ОСОБА_4 двоє синів, один проживає закордоном, інший - у Тернополі. На поховання батька вони не приїжджали.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що заявниця надала належні та достатні докази на підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти заяви, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи учасників справи перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається скаржник, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив. 
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко