КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/5803/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач:  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , через адвоката Кашерну В.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_2 . Позивач має захворювання та перебував на лікуванні. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач не зміг повернутися на військову службу. У червні 2025 року він неодноразово направляв до військової частини НОМЕР_2 рапорти про надання йому медичної допомоги та про направлення його на оперативне втручання в умовах КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня". Відповідач такі рапорти не розглянув і направлення на медичне оперативне втручання не надав. Натомість надіслав адвокату відповідь про те, що позивач з 10.06.2025 року перебуває у списку осіб, що самовільно залишили військову частину, і йому потрібно з`явитися у військову частину. Позивач не погоджується з цим та зазначає, що причини його нез`явлення вчасно на службу є поважними, а вимога про повернення до військової частини є незаконною через відсутність у військовій частині необхідних фахівців та спеціального медичного обладнання. З цих підстав представник позивача просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у нерозгляді рапорту позивача від 27.06.2025 року про надання медичної допомоги та невидачі направлення на медичне оперативне втручання;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт позивача від 27.06.2025 року про надання медичної допомоги та видати йому направлення на медичне оперативне втручання з госпіталізацією до КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня". 
Ухвалою судді від 16.09.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України. 
На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію" він у січні 2025 року призваний на військову службу по мобілізації та направлений для проходження курсу базової загальновійськової підготовки до військової частини НОМЕР_2 . 
У лютому 2025 року за направленням військової частини НОМЕР_2 позивач направлений на лікування до КНП "Чернігівська обласна лікарня", де йому було проведене оперативне втручання, а згодом за висновком ВЛК надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою.
ОСОБА_1 вибув у таку відпустку до місця свого проживання у с. Сухий Ташлик Голованівського району Кіровоградської області та з 19.03.2025 року взятий на облік в Голованівському районному ТЦКСП.
У період відпустки позивача начальник Голованівського районного ТЦКСП 23.05.2025 року видав йому направлення на реабілітаційне лікування до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ), про що засобами СЕДО повідомив військову частину НОМЕР_2 . 
Згодом військова частина НОМЕР_4 видала ОСОБА_1 направлення №6532/med від 26.05.2025 року на реабілітаційне лікування до приватного підприємства ПВФ "Ацинус" (м. Кропивницький). 
У період з 26.05.2025 року по 16.06.2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у лікувально-діагностичному центрі ПП ПВФ "Ацинус". Виписаний 16.06.2025 року з рекомендацією нейрохірурга продовжити лікування в умовах стаціонару з метою проведення оперативного втручання.
Лікар-нейрохірург КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня" склав консультативний висновок від 16.06.2025 року, яким рекомендував ОСОБА_1 оперативне втручання. 
Упродовж червня 2026 року ОСОБА_1 неодноразово подавав рапорти, адресовані командиру військової частини НОМЕР_2 , про направлення його на лікування в КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня", направляючи їх до Голованівського районного ТЦКСП та 
ІНФОРМАЦІЯ_1 06.06.2025 року та 17.06.2025 року передав рапорти позивача до військової частини НОМЕР_2 , а 19.06.2025 року - до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". 
Також адвокат Кашерна В.В., діючи як представник ОСОБА_1 , 28.06.2025 року поштою цінним листом направила до військової частини НОМЕР_2 його рапорт від 27.06.2025 року про видачу йому направлення на лікування (оперативне втручання) в КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня". 
Командир військової частини НОМЕР_2 надав адвокату ОСОБА_2 відповідь від 15.07.2025 року, у якій повідомив, що військовослужбовець ОСОБА_1 після закінчення терміну наданої йому відпустки 09.06.2025 року не прибув до військової частини НОМЕР_2 , тому з 10.06.2025 року він перебуває у списку осіб, що самовільно залишили військову частину. Для вирішення питання щодо отримання направлення для подальшого лікування та визначення поточного статусу йому необхідно з`явитися у військову частину НОМЕР_2 . 
Не погоджуючись із такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків. 
Відповідно до статей 17, 49 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.
У статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка визначає право військовослужбовців на охорону здоров`я, медичну допомогу, містяться зокрема такі норми: 
1. Охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. 
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби. 
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи. 
У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.
Пунктом 11 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Згідно з пунктом 258 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, лікування військовослужбовців повинно бути закінчено в закладі охорони здоров`я. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) зі збереженням грошового та матеріального забезпечення надається військовослужбовцям за висновком (постановою) військово-лікарської комісії з урахуванням вимог пунктів 11 та 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до пункту 24 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 року №280, після завершення лікування або проведення огляду військово-лікарської комісії військовослужбовці із закладів охорони здоров`я прибувають:
1) придатні до військової служби за станом здоров`я (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії) - безпосередньо до військових частин за місцем проходження служби до отримання поранень (контузій, травм або каліцтв), захворювань;
2) непридатні до військової служби за станом здоров`я за висновком (постановою) військово-лікарської комісії на підставі особистих рапортів - безпосередньо до ТЦК та СП для взяття на військовий облік або виключення з військового обліку (крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарською комісією непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками поранень (контузій, травм або каліцтв), захворювань, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом або прийняття на військову службу за контрактом);
3) визнані військово-лікарською комісією такими, що потребують відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), на підставі особистих рапортів - до ТЦК та СП за місцем проведення відпустки для зарахування на облік на час відпустки.
Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Розділ ІІ "Медичний огляд" цього Положення містить зокрема такі норми:
6. Медичний огляд військовослужбовців
6.1. Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. 
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби. 
Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454. 
6.5. Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно), або потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи. 
6.6. Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки. 
6.12. На підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
Якщо після продовження відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
6.14. Відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.
Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням керівників ТЦК та СП можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби або для вирішення питання про потребу у наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).
Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-XIV від 24.03.1999 року затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Згідно з пунктами 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
У Розділі 6 (Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наведені такі норми:
233. Збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу). 
234. Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.
246. Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців. 
248. Медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.
254. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
255. Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
256. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.
Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.
257. Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
259. У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.
260. На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо). 
У разі направлення на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі номер електронного направлення (а в разі відсутності технічної можливості виписування направлень в електронній формі - направлення в паперовій формі), медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
Інформація про направлення на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я та перебування військовослужбовця на лікуванні та/або реабілітації у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини може оброблятися з використанням державних інформаційних ресурсів у сфері охорони здоров`я у порядку, визначеному законодавством, реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
261. Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
262. Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти. 
В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.02.2020 року № 586 затверджено Порядок направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду (надалі - Порядок №586). 
Цей Порядок регулює механізм взаємодії пацієнта, лікаря, який направляє пацієнтів, та медичних працівників, що здійснюють медичне обслуговування за направленням.
Пунктом 5 розділу І Порядку №586 передбачено, що: 3) ініціатор направлення - лікар, який надає первинну медичну допомогу і про вибір якого пацієнтом подана відповідна декларація згідно із законодавством (далі - лікар ПМД) чи інший лікуючий лікар пацієнта, який приймає рішення про направлення; 4) направлення - скерування пацієнта ініціатором направлення з метою надання пацієнтові медичної допомоги, яку ініціатор направлення не може або не повинен надавати пацієнту, а також замовлення лабораторних та інструментальних досліджень.
Згідно з пунктами 1 - 7 розділу ІІ Порядку №586 ініціатор направлення приймає рішення про направлення на підставі оцінки стану здоров`я пацієнта, наявності медичних показань для отримання відповідних послуг, відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я та з урахуванням порядків надання медичної допомоги відповідного виду.
Направлення здійснюється для забезпечення отримання пацієнтом медичних послуг в амбулаторних або стаціонарних умовах, медичних послуг, що надаються виїзними бригадами, проведення лабораторних, інструментальних або функціональних досліджень.
Направлення на отримання медичних послуг в амбулаторних умовах або від виїзної бригади може здійснюватися у випадку необхідності проведення оцінки стану здоров`я пацієнта, обстеження, здійснення лікування в амбулаторних умовах або в умовах денного стаціонару, медичної реабілітації, паліативної медичної допомоги, вирішення питання щодо подальшого ведення пацієнта, отримання професійної думки спеціаліста, у тому числі за допомогою засобів телемедицини.
Направлення на отримання медичних послуг в стаціонарних умовах (далі - госпіталізація) здійснюється за наявності таких підстав: 1) гостре захворювання та/або стан, травма, опіки, відмороження, отруєння, загострення хронічного захворювання, що потребує оперативного лікування або цілодобового інтенсивного лікування чи спостереження.
Ініціатор направлення зобов`язаний:
1) роз`яснити та переконатися, що пацієнту зрозумілі мета направлення, підстави, ризики та очікувані результати від отримання пацієнтом послуг за направленням;
2) повідомити пацієнту про строк дії направлення, який встановлюється з урахуванням стану пацієнта та галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я і не має становити більше одного календарного року, та про можливості отримання медичних послуг за направленням у суб`єктів господарювання, які надають такі послуги, в тому числі за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення;
3) надати можливість пацієнту ставити будь-які питання щодо направлення та надати відповіді на такі питання.
Ініціатор направлення, який працює у суб`єкта господарювання, що зобов`язаний надавати пацієнтам медичну допомогу безоплатно відповідно до закону або договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного з Національною службою здоров`я України, повинен внести запис про направлення пацієнта до системи із застосуванням кваліфікованого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.
Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531). 
Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 передбачено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.
Згідно з пунктами 2 - 7, 9 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Забороняється відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з поданням позивачем письмового рапорту від 27.06.2025 року, у якому він просив командира військової частини НОМЕР_2 , де він проходив військову службу та перебував у списках особового складу, направити його на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини, а саме до КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня" (м. Кропивницький). До рапорту надав консультативний висновок від 16.06.2025 року лікаря-нейрохірурга КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня" з рекомендацією про оперативне лікуванні у цій лікарні. 
КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня" не є військовим закладом охорони здоров`я, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач в установленому порядку направлявся до цієї лікарні для проходження медичного обстеження/огляду.
На момент подання цього рапорту позивач не виконував обов`язки військової служби, а також не перебував у відпустці, яка була надана йому для лікування у зв`язку з хворобою на строк до 24.05.2025 року. Також він не перебував на стаціонарному лікуванні, яке закінчилося 16.06.2025 року. Після закінчення стаціонарного лікування заклади охорони здоров`я не направляли позивача на медичний огляд ВЛК для визначення потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або потреби у тривалому лікуванні. 
Після закінчення стаціонарного лікування 16.06.2025 року позивач не повернувся до військової частини НОМЕР_2 .
Цей рапорт 28.06.2025 року направила до військової частини НОМЕР_2 поштою представник позивача - адвокат Кашерна В.В., яка надає позивачу правничу допомогу на підставі ордеру від 27.06.2025 року. 
Військова частина НОМЕР_2 отримала ці документи поштою 08.07.2025 року. На той момент позивач обліковувався як такий, що самовільно покинув військову частину (не повернувся до розташування військової частини). 
Відповідач розглянув цей рапорт та надав на нього відповідь від 15.07.2025 року. Та обставина, що відповідь адресована адвокату Кашерній В.В., а не особисто ОСОБА_1 , не свідчить про бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту. 
У цій відповіді відповідач повідомив, що для вирішення питання про направлення для подальшого лікування позивачу слід з`явитися у військову частину НОМЕР_2 . 
Суд зазначає, що відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України процедура направлення військовою частиною підпорядкованого військовослужбовця на лікування є визначеною та послідовною і передбачає обов`язкове первинне звернення військовослужбовця до медичного пункту військової частини. Після проведення медичного огляду лікарем (фельдшером) військовослужбовець, залежно від характеру захворювання, направляється для подальшого лікування - амбулаторного чи стаціонарного. Стаціонарне лікування може здійснюватися: у медичному пункті (лазареті) військової частини; або у закладах охорони здоров`я поза розташуванням військової частини (у військово-медичних закладах охорони здоров`я або у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, у тому числі за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення). При цьому направлення на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини здійснюється виключно на підставі висновку лікаря військової частини, оформленого за результатами особистого медичного огляду військовослужбовця. Таке направлення створюється лікарем у паперовій або електронній формі згідно з порядком направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я, установленим Порядком №586. Вибуття військовослужбовця на лікування за межі військової частини оформлюється наказом командира військової частини по стройовій частині.
Суд наголошує, що зазначена процедура є обов`язковою, оскільки забезпечує встановлення актуального стану здоров`я військовослужбовця, гарантує належний облік особового складу та контроль за проходженням служби, виключає можливість прийняття рішень без належної медичної оцінки. Необхідність, порядок та місце лікування (обстеження) визначається лікарем військової частини після огляду та визначення стану здоров`я хворого.
Відсутність військовослужбовця у розташуванні військової частини унеможливлює його огляд лікарем військової частини та створення/оформлення направлення на стаціонарне лікування (госпіталізацію) у заклад охорони здоров`я поза розташуванням військової частини. Чинне законодавство не передбачає проведення медичного огляду хворого чи створення такого направлення дистанційно, без присутності військовослужбовця. 
Наданий позивачем консультативний висновок лікаря КНП "Обласна клінічна травматологічна лікарня" має рекомендаційний характер та не є документом, передбаченим законодавством як підстава для направлення військовослужбовця на стаціонарне лікування, не замінює висновку лікаря військової частини і не може бути підставою для прийняття командиром відповідного рішення поза встановленою процедурою.
Згідно з Порядком здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 року №901, такі документи як рапорт військовослужбовця про направлення його на стаціонарне лікування, лікарське направлення на отримання медичних послуг у стаціонарних умовах не належать до документів, для подання/обміну якими використовується система електронного документообігу Міноборони (засоби СЕДО). 
Позивач не позбавлений права на медичну допомогу, зокрема в обраному ним закладі охорони здоров`я, однак повинен реалізовувати його з дотриманням встановленої процедури.
Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, при розгляді рапорту від 27.06.2025 року протиправної бездіяльності не вчиняв, прав позивача не порушував. Тому у задоволенні його позову слід відмовити.
При зверненні до суду з цим позовом позивач поніс судові витрати, сплативши судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Втім позивач згідно з пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору у такій справі і не повинен був його сплачувати. 
Кошти зайво сплаченого судового збору у сумі 1211, 20 грн. можуть бути повернуті позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням, за ухвалою суду.
Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного 
адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ