КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 року м. Київ справа №320/1028/22
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ у Київській області, ідентифікаційний код: 22933548, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в обчисленні позивачу стажу роботи в подвійному розмірі в період з 09.07.2004 по 01.11.2021 на посаді лікаря-фтизіатра Яготинської районної лікарні відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати відповідача обчислити та зарахувати позивачу до стажу період роботи з 09.07.2004 по 01.11.2021 на посаді лікаря-фтизіатра Яготинської районної лікарні відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням попередніх виплат з дати призначення відповідачем пенсії, а саме, з 18.05.2021.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач відмовив йому у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду його роботи з 09.07.2004 по 01.11.2021 на посаді лікаря-фтизіатра Яготинської районної лікарні з підстав не віднесення відповідної посади та роботи у поліклінічному відділенні до переліку спеціалізованих закладів.
Позивач не погоджується з відмовою пенсійного органу, вказуючи на те, що його право на зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідного періоду роботи підтверджується відомостями з трудової книжки, яка в силу вимог чинного законодавства є основним документом, який підтверджує стаж роботи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року відкрите провадження в адміністративній справі. Справу визначено розглядати одноособово суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що підстави для зарахування періоду роботи позивача з 09.07.2004 по 01.11.2021 відсутні, оскільки посада лікаря-фтизіатра у поліклінічному відділенні Яготинської районної лікарні не віднесена до переліку спеціалізованих закладів.
Також зазначив, що відповідно до ст. 24 Закону України №1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 10.05.1984 ОСОБА_1 в період з 14.06.2002 року по 18.06.2003 року, а також в період з 09.07.2004 року по 01.11.2021 працював в Яготинській районній лікарні на посаді лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення. На час звернення до суду позивач продовжував працювати.
Вказана обставина підтверджується і уточнюючими довідками, зокрема довідкою №46 від 01.11.2021 та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для Визначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.11.2021 за №53.
Існування на базі Яготинської центральної районної лікарні протитуберкульозного кабінету підтверджується, зокрема, карткою умов праці; наказом №73-о від 22.12.2003, указом №34-о від 1402.2009, наказом №32-о від 14.02.2014, наказом №74-о від 6 лютого 2019 року по проведенню атестації робочих Яготинської ЦРЛ.
Так, керуючись ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви йому було призначено пенсію.
Проте, на думку позивача, відповідач зарахував стаж у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України.
Однак, на своє звернення позивач отримав відповідь, відповідно до якої робота позивача на посаді лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення не належить до Переліку спеціалізованих закладів охорони здоров`я і робота в них не зараховується в подвійному розмірі.
Із вказаними діями відповідача позивач був не згодний, 29.10.2021 року подав скаргу на відповідача через веб-портал Пенсійного фонду України та отримав відповідь про зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі лише період роботи з 14.06.2002 по 18.06.2003.
Позивач вважає, що протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Звертав увагу суду, що протитуберкульозні кабінети, в тому числі ті, які надають амбулаторну лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз віднесені до протитуберкульозних закладів.
Тому, з такими діями відповідача щодо неврахування роботи позивача в період з 09.07.2004 по 01.11.2021 позивач не згодний що стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, зокрема, Законом України від 05.11.91 N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV).
Відповідно до статті 2 Закону N 1788-XII за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років.
Статтею 55 Закону N 1788-XII визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.
З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон N 1058-IV, який згідно з преамбулою розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01 січня 2004 року Закон N 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону N 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закон N 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 26 Закону N 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу згідно з графіком.
Згідно з п. п. 2, 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом N 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону N 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону N 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону N 1058-IV позивачка звернулася вперше 05.11.2023 року, що відповідачем не заперечується.
Разом з цим ст. 7 Закону N 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо того, що у випадку, якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною 3 статті 45 Закону N 1058-IV.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 577/2576/17, а також у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі N 185/1474/17, від 31 липня 2019 року у справі N 720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі N 127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі N 263/6611/17.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. N 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок N 22-1).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Порядку N 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з п. 7 Постанови N 637 у разі встановлення контролюючими органами факту незаконного одержання бюджетних коштів, який не оскаржений у судовому порядку, кошти у сумі, що незаконно отримана, повертаються до державного бюджету.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.8 Порядку N 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
При цьому за змістом приписів абзацу 4 пункту 1.8 Порядку N 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Згідно з абз. 5 п. 1.8 Порядку N 22-1 якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку N 22-1).
Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, позивачу призначена пенсію за віком з 18 травня 2021 року.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону N 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 р. N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року N 637 (далі Порядок N 637).
Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз. 1 п. 3 Порядку N 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону N 1788-XII та п. 1 Порядку N 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 10.05.1984 ОСОБА_1 в період з 14.06.2002 року по 18.06.2003 року, а також в період з 09.07.2004 року по 01.11.2021 працював в Яготинській районній лікарні на посаді лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення. На час звернення до суду позивач продовжував працювати.
Вказана обставина підтверджується і уточнюючими довідками, зокрема довідкою №46 від 01.11.2021 та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для Визначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.11.2021 за №53.
Існування на базі Яготинської центральної районної лікарні протитуберкульозного кабінету підтверджується, зокрема, карткою умов праці; наказом №73-о від 22.12.2003, указом №34-о від 1402.2009, наказом №32-о від 14.02.2014, наказом №74-о від 6 лютого 2019 року по проведенню атестації робочих Яготинської ЦРЛ.
Вказані записи в трудовій книжці позивачки є чіткими та не містять жодних виправлень чи неточностей. Вони засвідчені відповідними підписами уповноважених осіб роботодавців та їх печатками.
Отже, протягом наведено проміжку часу позивачка мала безперервний стаж роботи у відповідному медичному закладі у місті Яготині Київської області.
Також суд зазначає, що згідно зі ст. 60 Закону N 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. N 1645-III визначено, що інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. N 1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Із роз`яснень МОЗ України N 05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року вбачається, що "інфекційний заклад (відділення)" це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).
У зв`язку з тим, що туберкульоз віднесено до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб (наказ МОЗ України від 19.07.95 р. N 133, пункт 29), а туберкульозні (протитуберкульозні) установи віднесено - до інших інфекційних закладів (відділень) охорони здоров`я, робота в них зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі згідно з приписами ст. 60 Закону N 1788-XII.
При цьому згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т. ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Як вказано вище, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у спірний період на посаді лікаря-фтизіатра у туберкульозному кабінеті, тобто працював у інфекційних закладах охорони здоров`я, тож за правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" весь цей період роботи у інфекційних закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі N 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі N 214/3705/17, у яких Верховний Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Аналогічна правова позиція також викладена та підтримана Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.
Ураховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивача спірним рішенням відповідача в частині не зарахування спірного періоду його роботи в інфекційних закладах до страхового стажу у подвійному розмірі згідно з приписами ст. 60 Закону N 1788-XII.
В той же час, оскільки перерахунок пенсії здійснюється на підставі наявного стажу і позивач просить здійснити перерахунок пенсії з 18.05.2021 року, зобов`язати відповідача зарахувати стаж необхідно з 09.07.2004 по 17.05.2021.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовної вимоги щодо зарахування подальшого страхового стажу для наступного перерахунку пенсії, відмовити, як передчасної.
Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі N 560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1816,00 грн згідно з квитанцією від 13.12.2021 року № 0.0.2375975883.1, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10) щодо відмови у обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в подвійному розмірі в період з 09.07.2004 по 01.11.2021 на посаді лікаря фтизіатра Яготинської районної лікарні відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10) обчислити та зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж в період з 09.07.2004 по 17.05.2021 на посаді лікаря фтизіатра Яготинської районної лікарні відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у подвійному розмірі, та здійснити перерахунок і виплатити пенсію з урахуванням попередніх виплат з дати призначення відповідачем пенсії, а саме з 18.05.2021.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1800,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 26.02.2026.

Суддя Панченко Н.Д.