КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 року м. Київ справа №320/34718/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в: 
До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві що оформлене листом від 25.05.2023 № 17760-16681/С-02/8-2600/23 про відмову ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії та врахувати доходи отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, а також врахувати стаж роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати позивачу доходи отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, та стаж роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки та провести перерахунок і виплату пенсії у межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною відмовою у здійснені перерахунку пенсії та врахуванні доходів, отриманих від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, а також врахування стажу роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорту серія НОМЕР_1 , що виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві 01.07.2008.
У трудовій книжці серія НОМЕР_2 від 10.01.1977, що видана позивачу, наявні наступні записи: 
запис № 17: « 17.03.2003 Київська міська спеціалізована станція швидкої психіатричної допомоги. Прийнятий на посаду фельдшера виїзного складу по переводу з КЦМППД «ЦПЗ». Наказ № 3квід 17.03.2003».
Запис № 18: «Київська міська спеціалізована станція швидкої психіатричної допомоги. Відповідно до рішення Київської міської ради від 25.05.2009 № 464/1520 «Про припинення діяльності Київської міської спеціалізованої станції швидкої психіатричної допомоги» та згідно наказу ГУОЗ та МЗ № 464 від 20.11.2009 «Про організаційно-правові заходи щодо діяльності КМССШПД шляхом приєднання її до Київської міської клінічної лікарні № 1 станція припиняє свою діяльність».
Запис № 19: « 28.02.2010 Звільнений з посади фельдшера виїзної бригади за п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу в Київську міську клінічну психоневрологічну лікарню № 1. Наказ № 1 -36к від 19.02.2010».
Запис № 20: « 01.03.2010 Київська міська клінічна психоневрологічна лікарня № 1. Прийнято на посаду фельдшера виїзної бригади у відділення швидкої психіатричної допомоги по переводу з КМССІІІПД. Наказ №91 від 01.03.2010».
Запис № 21: « 14.11.2013 Київська міська клінічна психоневрологічна лікарня № 1 перейменована у Територіальне об`єднання «Психіатрія» у місті Києві. Наказ № 378 від 14.11.2013» Запис № 22: 14.11.2013 Переведений на посаду фельдшера виїзної бригади у відділення швидкої психіатричної допомоги. Наказ № 600к/9 від 14.11.2013».
Запис № 23: « 31.05.2014 Звільнений з роботи за п.5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва. Наказ № 32/к від 30.05.2014».
Зазначеним підтверджується, що протягом періоду з 01.01.2004 по 20.03.2013 позивач працював на посадах фельдшера у закладах з надання психіатричної допомоги.
Крім того, відповідно до довідки від 23.04.2013 за № 4849/с/17-412, що видана Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва, позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець та за період з 01.04.2000 по 31.12.2002, сплачував встановлений розмір єдиного податку, без урахування збільшення ставки за кожного найманого працівника, в сумі 180,00 грн. за місяць. 
Чистий дохід згідно поданих звітів суб`єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку становив: з 01.04.2000 по 31.12.2000 - 49266,48 грн., з 01.01.2001 по 31.12.2001 - 52901,37 грн.
Аналогічна інформація викладена у довідці від 08.07.2015 за № 7715/с/2653 170512 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.
Відповідно до листа від 11.06.2014 за № 13863/03/С-109/3 Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві позивача взято на облік як платника внесків фізичну особу - підприємця згідно поданої письмової заяви від 25.02.1997.
Відповідно до копії свідоцтва про сплату єдиного податку № 021023 від 25.03.2000 та копії свідоцтва про сплату єдиного податку № 176557 від 01.01.2001 позивачем сплачено єдиний податок у 2000 та 2001 роках. 20.03.2013 позивач звернувся до Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва з заявою про призначення пенсії за віком список №2. До заяви, крім інших документів, надана трудова книжка.
Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві № 894010 від 20.03.2013 позивачу призначено пенсію за віком за списком 2, з розрахунку якої вбачається, що відповідачем не враховано доходи, отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, та не враховано до стажу роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки.
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 29.04.2013, у якій просив врахувати при розрахунку пенсії доходи отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках. До заяви додана вказана вище довідка від 23.04.2013 №4849/с/17-412, що видана Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва.
Листом від 17.05.2013 за № 8434/08 відповідач повідомив, що позивач не був зареєстрований як платник страхових внесків у територіальному органі Пенсійного фонду. Вказане твердження спростовується наведеною вище інформацією.
У подальшому позивач звернувся до Пенсійного фонду України з листом від 24.05.2013, у якому просив в межах компетенції сприяти щодо врахування при розрахунку пенсії доходів отриманих від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках. До листа додавав вказану вище довідку податкового органу.
Листом від 31.05.2013 № 8748/2-11 Пенсійний фонд України зазначив, що згідно ідивідуальних відомостей дані про дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, у спірний період відсутні.
Слід зазначити, що листом від 17.11.2015 за № 868/01/с-815 відповідач визнав факт, що позивач працював як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування та за період з 01.04.2000 по 31.12.2022 сплатив страхові внески, а саме 42% від ставки єдиного податку, однак відмовився задовольнити заяву з підстав, що в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про дані страхові внески.
Стосовно зарахування стажу роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки позивач неодноразово звертався до відповідача з відповідними заявами, у задоволенні яких було відмовлено листом від 03.06.2013 № 197106/с-186 та листом від 11.11.2013 № 19303/08 з підстав набрання чинності з 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що спірний стаж зараховується виключно в одинарному розмірі.
Аналогічне твердження викладено в листі Пенсійного фонду України від 31.08.2015 за № 8729/с-11.
Слід зазначити, що з другої половини 2019 року Пенсійним фондом України запроваджено реалізацію проекту «Е-ПЕНСІЯ», який, зокрема, передбачає оцифрування паперових пенсійних справ.
Зокрема, у відповідь на звернення відповідач надав лист від 18.04.2022 за № 2600-0207- 8/38737, яким повідомив, що на даний час паперові пенсійні справи знаходяться на ретроконверсії в зв`язку з переведенням в електронний формат в рамках реалізації проекту «Е-ПЕНСІЯ», тому належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи за 2013 можливо надати тільки після завершення оцифрування. Аналогічна інформація зазначена в листі відповідача від 07.09.2022 за № 2600-0207-8/112180.
У грудні 2022 року позивач знову звернувся до відповідача з проханням надати копії матеріалів пенсійної справи, зокрема, розрахунок пенсії станом на дату її призначення. Листом від 15.12.2022 за № 2600-0207-8/167491 відповідач надав запитувану інформації та розрахунок пенсії станом на день призначення.
У подальшому 03.05.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій в черговий раз просив здійснити перегляд пенсії та листом від 25.05.2023 за № 17760-16681/С-02/8-2600/23 відповідач у задоволенні поданої заяви відмовив, зокрема, зазначив, що розрахунок пенсії здійснено у відповідності до чинного законодавства.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон №1058).
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. 
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. 
Приписами ст. 8 Закону №1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України Закон України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 1788-ХІІ встановлено право громадян України на державне пенсійне забезпечення.
У відповідності до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. За приписами ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частинами 1, 2 статті 21 Закону № 1058- IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний помер електронної облікової картки.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.
Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-ІУ визначено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по ЗО червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 63 7 від 12.08.1993 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, законодавством, станом на момент звернення за призначенням пенсії, передбачено зарахування до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періодів провадження ними підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року 
- довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). 
При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.
Згідно з п. 2 Указу Президента від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.
Постановою правління Пенсійного фонду України № 16-6 від 19.10.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.
Відповідно до п. 16.1 розділу 16, п. 18.3 та п. 18.4 розділу 18 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління ПФУ від 06.09.1996 № 1-1 (яка діяла у спірні період з 18.05.2001 до 30.06.2001, з 01.01.2004 до 31.12.2009 та втратила чинність 07.02.2011 на підставі постанови правління Пенсійного фонду № 1-1 від 13.01.2011) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, зобов`язані вести облік зборів до Пенсійного фонду та витрачання його коштів, своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти та зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.
Довідка від 23.04.2013 № 4849/с/17-412, що видана Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва не містить відомостей про наявну у позивача заборгованість, що свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, крім того сплата відповідних внесків визнається самим відповідачем у листі від 17.11.2015 за № 868/01/с-815.
Порядок визначення заробітної плати для обчислення пенсії зазначено у статті 40 Закону 1058. Даною статтею визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року — за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частина перша статті 40 Закону 1058 передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Пункт 1 статті 40 Закону 1058 встановлює, що до заробітної плази (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України ’’Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо неврахування при призначенні пенсії позивачу доходів, отриманих від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, є протиправними. 
Щодо врахування стажу роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки, слід зазначити наступне. 
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи та період роботи, є трудова книжка, оригінал, якої надавався до Відповідача для призначення пенсії.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1058-ІV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-1V передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-1V, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-1V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу приписів статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII (зі змінами та доповненнями), заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
У розумінні статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 №1489-ІІІ психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з паданням психіатричної допомоги.
При цьому слід наголосити, що вимоги статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ є чинними, неконституційними визнані не були, відтак пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, передбачені цієї статтею, надаються працівнику закладу охорони здоров`я під час призначення пенсії як до так і після 01.01.2004.
Таким чином, посилання відповідача в листах на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним. Вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії не містить, а ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №689/872/17 від 04 грудня 2019 року. 
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно з частиною другою другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності свого рішення, а тому останнє підлягає скасуванню.
Виходячи з викладеного, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60грн., зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -
в и р і ш и в : 
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, що оформлене листом від 25.05.2023 № 17760-16681/С-02/8-2600/23 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії та врахувати доходи отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, а також врахувати стаж роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 доходи отримані від підприємницької діяльності у якості фізичної особи - підприємця у 2000 та 2001 роках, та стаж роботи з 01.01.2004 по 20.03.2013 на посадах у закладах з надання психіатричної допомоги у пільговому обчисленні один рік за два роки та провести перерахунок і виплату пенсії у межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.