ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 644/11587/24
провадження № 61-7595св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ;
суб`єкт оскарження - державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Сампари Надії Миронівнина постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 рокуу складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Мальованого Ю. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку уточнив у процесі розгляду справи,на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

В обґрунтування скарги  ОСОБА_1 зазначив, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 644/13076/13-ц, виданого 17 березня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, 23 лютого 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами.

У подальшому, 14 березня 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, 

Крім того, постановами державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаржник зазначив, що з матеріалів виконавчого провадження, а саме довідки - розрахунку заборгованості від 20 жовтня 2015 року № 1621/10, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів виникла в грудні 2014 року. Первісна постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами датована - 23 лютого 2018 року, тобто через чотири роки після початку формування заборгованості, що є порушенням вимог пункту 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». 

Наступна постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами датована - 16 квітня 2019 року, тобто через п`ять років після початку формування заборгованості, під час дії попередньої постанови від 23 лютого 2018 року, натомість матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 не містять жодної інформації про скасування чи втрату чинності попередньою постановою, і скаржнику незрозуміло, з яких підстав та мотивів, на виконання вимог яких нормативно-правових актів виносилася повторна постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Це ж саме стосується і постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 23 лютого 2018 року та від 16 квітня 2019 року 

Також скаржник звернув увагу на те, що матеріали виконавчого провадження не містять належного підтвердження факту надіслання державним виконавцем та отримання ним зазначених постанов.

Скаржник вказував, що з березня 2022 року по 20 вересня 2024 року він служив в Збройних Силах України і отримував заробітну плату, тому обов`язок відраховувати та сплачувати на рахунок виконавця аліменти було покладено на його роботодавця - Міністерство оборони України, але не на нього. 

30 жовтня 2024 року йому присвоєно ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини довічно. За таких обставин, оскільки він є особою з інвалідністю, враховуючи численні процесуальні помилки, які були допущені державним виконавцем, є всі підстави вважати, що зазначені постанови старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 мають бути скасовані.

Враховуючи вищенаведене,  ОСОБА_1 просив поновити строки оскарження постанов державного виконавця та визнання дій неправомірними, визнати дії старшого державного виконавця Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними, а також визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні про встановлення тимчасового обмеження у праві:
- виїзду за межі України від 23 лютого 2018 року;
- керування транспортними засобами від 23 лютого 2018 року;
- полювання від 14 березня 2018 року;
- користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 14 березня 2018 року;
- виїзду за межі України від 16 квітня 2019 року;
- керування транспортними засобами від 16 квітня 2019 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 березня 2025 року у складі судді Зайцевої М. С. поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на оскарження постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 23 лютого 2018 року, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 23 лютого 2018 року, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 14 березня 2018 року, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 14 березня 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що оскаржувані постанови винесені державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб визначений Законом, в рамках відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_2, за наявності заборгованості у ОСОБА_1 в період з 21 жовтня 2015 року по 05 лютого 2018 року в сумі 57 444,04 грн, що перевищує суму платежів за шість місяців, з посиланням на норми чинного законодавства України. При цьому Закон України «Про виконавче провадження» не містить обмежень державному виконавцю у кількості ухвалених постанов, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» від 22 січня 2025 року ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві з 22 жовтня 2024 року на посаді директора з виробництва, посадова інструкція директора з виробництва містить перелік обов`язків, одним з яких є керування транспортним засобом підприємства або власним транспортним засобом (за попереднім погодження) для виконання службових обов`язків, однак суду не надано доказів про те, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє ОСОБА_1 основного законного джерела засобів для існування. Разом з тим, посадова інструкція містить інші обов`язки, що покладаються на директора з виробництва, що не свідчить про неможливість обіймати вказану посаду за наявності тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Дослідивши та надавши належну правову оцінку наданим заявником доказам та заявленим ним доводам, суд виходив з того, що обмеження у праві керуванням транспортними засобами, обмеження у праві виїзду за межі України, обмеження у праві полювання, постанови обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлені постановами державного виконавця, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету такого обмеження (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), таке законне обмеження є справедливим і пропорційним до мети, заради якої воно застосовано, а саме захист прав стягувача шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь.

При цьому, враховуючи доводи, викладені представником заявника у скарзі щодо поновлення строку для звернення зі скаргою, з метою недопущення порушення процесуальних прав заявника, гарантованих частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав можливим поновити заявнику встановлений процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою, визнавши причини його пропуску поважними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 березня 2025 року в частині відмови у визнанні неправомірними дій старших державних виконавців Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 скасовано. Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність старших державних виконавців Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцького Тимофія Костянтиовича та ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 в частині не направлення в установленому законом порядку постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 23 лютого 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 23 лютого 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 14 березня 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 14 березня 2018 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 16 квітня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 16 квітня 2019 року. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін. 

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині залишення скарги без задоволення, тому в частині поновлення строку на її подання колегією суддів не переглядається.

Матеріали справи не містять доказів направлення боржнику та отримання ним копій оскаржуваних постанов, тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що бездіяльність старших державних виконавців Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Т. К. та Удавіцької Є. В. в цій частині є неправомірною.

При цьому, посилаючись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц, оскільки оскаржувані постанови винесені державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб визначений Законом, в рамках відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_2, за наявності заборгованості у ОСОБА_1 , що перевищує суму платежів за шість місяців, з посиланням на норми чинного законодавства України, апеляційний суд виходив з того, що порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанов. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

09 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н. М. подала до Верховного Суду через підсистему Електронний суд касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог скарги. 

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановахВерховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/2013, від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Індустріального районного суду міста Харкова.

15 липня 2025 року справа № 644/11587/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н. М. мотивована тим, що встановивши відсутність в матеріалах справи доказів направлення боржнику ( ОСОБА_1 ) та отримання ним копій оскаржуваних постанов державного виконавця, апеляційний суд дійшов суперечливого висновку про відсутність підстав для їх скасування, не дав належної оцінки тим обставинам, що постанови від 23 лютого 2018 року та від 16 квітня 2019 року щодо тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами не містять належного правового обґрунтування необхідності їх винесення, не наведено причин повторного обмеження та не визначено правових підстав для дублювання заходів примусового впливу.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, то подальші постанови про тимчасові обмеження його прав також винесені без дотримання основоположних процесуальних гарантій, зокрема - без повідомлення боржника, грубо порушують принцип пропорційності та передбачуваності обмеження прав, гарантований Конституцією України, оскільки він не міг знати про початок провадження й реалізувати право на заперечення чи добровільне виконання.

Визнавши порушення з боку державних виконавців, зокрема в частині неналежного повідомлення боржника про винесені постанови, а також встановивши неправомірність бездіяльності старших державних виконавців, апеляційний суд не дав належної правової оцінки наслідкам таких порушень, що виразилося у необґрунтованій відмові у скасуванні постанов, винесених у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2. 

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 лютого 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова було видано виконавчий лист № 2/644/84/13 (справа № 644/13076/13-ц) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2013 року і до повноліття дитини, який було пред?явлено до виконання до Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, виконавче провадження НОМЕР_3.

Постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 10 листопада 2014 року виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2/644/84/13 від 27 лютого 2013 року, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2013 року і до повноліття дитини - закінчено.

Згідно вказаної постанови листом бухгалтерії ПАТ «Карлсберг Україна» повідомлено, що боржник ОСОБА_1 був звільнений з підприємства 20 жовтня 2014 року, в Хортицькому районі міста Запоріжжя боржник не мешкає, згідно виконавчого листа мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

17 березня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова видано дублікат вищевказаного виконавчого листа № 2/644/84/13 (справа № 644/13076/13-ц), який було пред?явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 644/13076/13-ц, виданого 17 березня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 частини щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 05 лютого 2018 року за період з 21 жовтня 2015 року по 05 лютого 2018 року становить 57 444,04 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

У зв?язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 57 444,04 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що підлягає примусовому виконанню, 23 лютого 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортним засобом, якими тимчасово обмежено у праві виїзду та у праві керування транспортними засобами боржника - громадянина України ОСОБА_1 , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 березня 2014 року.

В подальшому, 14 березня 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 винесено постанови: про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 травня 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в банківських установах.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 травня 2018 року оголошено в розшук майно боржника автомобіль марки Ford Fiesta, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Постановами державного виконавця державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Зі змісту вказаних постанов та копій супровідних листів до них вбачається, що вони були підготовлені для направлення боржнику ОСОБА_1 , однак, копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, які надавалися на виконання ухвали суду першої інстанції, не містять доказів направлення боржнику та отримання ним копій вказаних вище постанов. Такі докази не були надані державним виконавцем на спростування доводів ОСОБА_1 .

В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 державними виконавцями Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з метою виявлення доходів боржника неодноразово направлялися запити: 
- 16 січня 2015 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які отримуються пенсію інформації не знайдено; 
- 16 січня 2015 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформації не знайдено; 
- 07 липня 2015 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; 
- 07 липня 2015 року до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено; 
- 07 липня 2015 року до ПФУ України про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформації не знайдено; 
- 18 лютого 2015 року до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено; 
- 25 січня 2018 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які отримуються пенсію інформації не знайдено; 
- 25 січня 2018 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформації не знайдено; 
- 25 січня 2018 року до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; 
- 25 січня 2018 року до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу - підприємця припинено; 
- 24 лютого 2018 року Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу - підприємця припинено; 
- 24 лютого 2018 року до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; 
- 24 лютого 2018 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформації не знайдено; 24 лютого 2018 року до ПФУ України - щодо осіб-боржників, які отримуються пенсію інформації не знайдено.

Крім того, 05 лютого 2018 року державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості від 05 лютого 2018 року, за боржником утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 21 жовтня 2015 року по 05 лютого 2018 року становить 57 444,04 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а згідно довідки-розрахунку заборгованості від 01 травня 2018 року - 63 115,16 грн (станом на 01 травня 2018 року).

Разом з тим, боржник ОСОБА_1 не надав доказів про відсутність у нього заборгованості перед стягувачем ОСОБА_4 зі сплати аліментів за виконавчим листом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Харкова у справі № 644/13076/13-ц, її відсутність не спростована належними та допустимим доказами.

Боржник працював у ПАТ «Карлсберг Україна» до 20 жовтня 2014 року. За зазначеним місцем роботи бухгалтерією ПАТ «Карлсберг Україна» здійснювались відрахування аліментів за виконавчим листом № 644/13076/13-ц, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 . Однак, матеріали справи не містять даних про те, що боржник звертався до державного виконавця про зміну місця роботи.

За довідкою ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» від 22 січня 2025 року ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві з 22 жовтня 2024 року на посаді директора з виробництва, посадова інструкція директора з виробництва містить перелік обов`язків, одним з яких є керування транспортним засобом підприємства або власним транспортним засобом (за попереднім погодження) для виконання службових обов`язків, однак доказів про те, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє ОСОБА_1 основного законного джерела засобів для існування, суду не надано. Разом з тим, посадова інструкція містить інші обов`язки, що покладаються на директора з виробництва, що не свідчить про неможливість обіймати вказану посаду за наявності тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Оскаржувані постанови були винесені до повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, тобто до перебування боржника на службі у Збройних Силах України.

Згідно довідки до актів огляду медико - соціальною комісією № 694780 від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково.

Разом з тим, доказів про необхідність використання транспортного засобу саме у зв`язку з інвалідністю матеріали справи не містять.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н. М. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом касаційної скарги постанова Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року оскаржується лише в частині вирішення вимог скарги про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом переглядаються лише в зазначеній частині.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», заява № 18357/91).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Hornsby v. Greece» від 19 березня 1997 року, «Jasiuniene c. Lituanie» від 06 березня 2003 року, «Ruianu c. Roumanie» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Порядок виконання рішень судів та проведення перевірок законності виконавчого провадження визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі, у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок стягнення аліментів визначається законом (частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».)

Згідно із частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 розділу XIII Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця від 23 лютого 2018 року та від 14 березня 2018 року, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Згідно з абзацом другим пункту 1, абзацом третім пункту 6 розділу XIII Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця від 16 квітня 2019 року, за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги  ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про встановлення тимчасових обмежень у правах боржника від 23 лютого 2018 року, від 14 березня 2018 року, від 16 квітня 2019 року, апеляційний суд повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив та надав належну правову оцінку наведеним заявником доводам та наявним в матеріалах справи доказам, правильно виходив з того, що оскаржувані постановидержавного виконавцяґрунтуються на законі та переслідують легітимну мету (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), такі законні обмеження є справедливими і пропорційними до мети, заради якої вони застосовані, а саме захист прав стягувача шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що на час розгляду скарги боржником не надано доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів, тому дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 під час винесення постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника у правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», який спрямований на забезпечення належного виконання рішень, у тому числі, щодо стягнення аліментів, з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.

Доводи касаційної скарги про те, що боржник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю та не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, оскільки не спростовують тих обставин, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов боржник  ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 21 жовтня 2015 року по 05 лютого 2018 року становив 57 444,04 грн, а при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування тимчасових обмежень боржника у правах прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/2013, від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20, не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Надії Миронівни залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Р. А. Лідовець

О. М. Осіян

О. В. Ступак

В. В. Шипович