СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченка, 41а, селище Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 38200
тел. (05341) 9 17 39,e-mail: inbox@sm.pl.court.gov.ua, web: https://sm.pl.court.gov.ua
ідентифікаційний код 02886143 

Справа №547/19/26
Провадження №2/547/205/26

ЗАОЧНЕ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів, 
представник позивача – ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі Управління ПФУ) звернулося до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з останнього на користь позивача 103765,69 грн, що є надмірно отриманою відповідачем пенсією як особою з інвалідністю ІІІ групи.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач на підставі довідки МСЕК серії 12ААВ № 465391 від 23.08.2022, яка була продовжена 01.09.2023 на підставі довідки МСЕК серії 12ААГ № 099828 від 05.09.2023 до 01.10.2026, перебував на обліку у позивача як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.04.2025 № В1757 відповідач не визнаний із 23.08.2022 особою з інвалідністю. Управління ПФУ розпорядженням № 164750005139 від 08.09.2025 призупинило виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з не визнанням його особою з інвалідністю. Внаслідок не визнання відповідача особою з інвалідністю виникла переплата пенсії за період 23.08.2022 – 31.08.2025 у сумі 103765,69 грн. Позивач пропонував відповідачеві повернути вказану переплату, але відповідач не повернув кошти.
Відповідно до ст. 103 Закону України “Про пенсійне забезпечення” суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 
Виплачуючи відповідачеві пенсію позивач не допустив рахункової помилки, а відповідач виявив недобросовісність щодо отримання пенсії, що згідно ст.ст. 387, 1212, 1215 ЦК України є підставою для задоволення позову.

12.01.2026 судом відкрито провадження у цивільній справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні 12.02.2026 о 11 год. 00 хв.; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду, позовної заяви з додатками і судової повістки; тощо.

12.02.2026 сторони (їх представники) у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача Н.О.Богаченко клопотанням від 11.02.2026 повністю підтримує позов, просить розглянути справу за її відсутності. Матеріали справи не містять заперечень позивача щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 копію ухвали суду, позовної зави з додатками та судову повістку отримав 05.02.2026 за своїм зареєстрованим місцем проживання, що відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням відповідачеві судової повістки; 12.02.2026 у судове засідання не з`явився, про причини неявки у судове засідання суд не інформував.
Станом на 12.02.2026 суд не отримував від відповідача відзив на позов. 
Ураховуючи зазначені обставини суд, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), 12.02.2026 ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача і за відсутності відповідача.

12.02.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 від 20.01.2026 про зупинення провадження у справі у зв`язку перебуванням у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду адміністративної справи № 440/16146/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я" про визнання протиправним та скасування рішення № В-1757 від 27.03.2025, яким ОСОБА_1 не визнано особою з інвалідністю ІІІ групи з 23.08.2022, оскільки таке оскарження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК не створює об`єктивної неможливості розгляду цієї цивільної справи № 547/19/26 і судове оскарження рішення № В-1757 від 27.03.2025 не унеможливлює розгляд справи № 547/19/26 оскільки рішення № В-1757 від 27.03.2025 є одним із низки доказів у цій справі та підлягає оцінці поряд із законодавством, що регулює спірні правовідносини щодо безпідставно збережених коштів, і це дозволяє наразі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду справи № 547/19/26. Також суд зазначає, що рішення місцевого суду у справі № 547/19/26 за загальним правилом може бути переглянуте за нововивленими обставинами, якими можуть стати рішення місцевого суду чи постанова апеляційного суду у адміністративній справі № 440/16146/25.

12.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи, надані судові дані і докази, суд встановив таке.
Згідно виписки з акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 465391 від 23.08.2022 відповідач ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи із 23.08.2022; інвалідність встановлена до 01.09.2023; дата чергового огляду 23.08.2023.
Як наслідок Управління ПФУ 19.09.2022 15:49 здійснило розрахунок з призначення пенсії ОСОБА_1 як особі з інвалідністю ІІІ групи від загального захворювання; період встановлення інвалідності 23.08.2022 – 23.08.2023; сума щомісячної пенсії 2300,00 грн, а з 01.12.2022 – 2500,00 грн.
Згідно виписки з акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 099828 від 05.09.2023 відповідач ОСОБА_1 після повторного огляду визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи із 01.09.2023; інвалідність встановлена до 01.10.2026; дата чергового огляду 05.09.2026.
Як наслідок Управління ПФУ 19.09.2023 08:13 здійснило розрахунок з призначення пенсії ОСОБА_4 як особі з інвалідністю ІІІ групи від загального захворювання; період встановлення інвалідності 01.09.2023 – 30.09.2026; сума щомісячної пенсії 2760,00 грн.

27.04.2025 складено Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного Фонду України, згідно якого експертна команда 27.04.2025 прийняла рішення про не встановлення групи інвалідності відповідача з 23.08.2022. Витяг не відображає підставу і порядок ухвалення такого рішення (фактична, медична, правова підстава тощо); вказано лише на дату прийняття 27.04.2025 і номер В1757.
Отже 27.04.2025 прийнято рішення про не встановлення інвалідності 23.08.2022, хоча позивач повністю керувався зазначеними вище 2-ма довідками МСЕК щодо первинного і повторного огляду відповідача з питання встановлення і підтвердження його інвалідності ІІІ групи.

Позивач не надав до суду своє розпорядження № 164750005139 від 08.09.2025 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з не визнанням його особою з інвалідністю, хоча позовна заява вказує на таке розпорядження.
Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

08.09.2025 15;21 позивач здійснив перерахунок пенсії відповідача, яким призначив пенсію з 01.04.2025 по 30.09.2026 у сумі 3323,00 грн.
Довідкою від 16.10.2025 № 10222/04-16 позивач стверджує про фактичне отримання відповідачем від позивача пенсії за період серпень 2022 року – серпень 2025 року у загальній сумі 103765,69 грн. Позивач вважає, що ця сума пенсії отримана відповідачем без достатньої правової підстави і повинна бути повернутою відповідачем позивачеві.
Позивач листами від 12.09.2025 і від 27.10.2025 просив відповідача повернути вказані 103765,69 грн.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія є щомісячною виплатою в солідарній системі, що призначається у разі досягнення пенсійного віку чи встановлення інвалідності. За ст. 9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду призначаються пенсії за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсія по інвалідності виплачується на весь строк встановлення інвалідності (ст. 34 Закону). Група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб (ч. 1 ст. 31 Закону). У разі визнання особи здоровою після повторного огляду пенсія виплачується до кінця місяця, на який встановлено інвалідність (ст. 35 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Статтею 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
З наведених статей вбачається, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні вказаних положень ст. 50 і ст. 130 є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - внаслідок зловживань з їх боку, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже законодавцем передбачені два винятки із цього правила: 1) якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; 2) у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а, від 11.02.2020 у справі № 761/41107/16-а.

Під час розгляду справи позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення і продовження призначення пенсії як особі з інвалідністю ІІІ групи, а також зловживань з боку відповідача при призначенні і отриманні та продовженні отримання пенсії до прийняття рішення про її скасування.
У справі також встановлено, що відповідач не причетний до призначення і нарахування пенсії у визначеному розмірі, адже свого часу надавав позивачеві правдиві та достовірні відомості для нарахування пенсії, у т.ч. й щодо стану свого здоров`я. Інвалідність позиваа була підтверджена вдруге.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК). 
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Такий самий обов`язок зберігається і у разі відсутності заперечень на позов.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2, ст. 89 ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши надані судові учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав належних доказів недобросовісності відповідача, його зловживань чи подання недостовірних відомостей, а можлива (уявна для позивача) переплата виникла виключно через адміністративні рішення органів Пенсійного фонду України і позивач бажає надати їм зворотню дію. Більш того, ні позовна заява, ні матеріали справи не містять вказівки і доводів щодо законності (підставності) оцінювання стану здоров`я відповідача, а так само його можливого перешкоджання цьому.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Відтак у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог сплачений позивачем з позовної заяви судовий збір 3028,00 грн повністю покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 274, 279-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів – пенсії у загальній сумі 103765,69 грн – відмовити повністю.
Витрати позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зі сплати 3028,00 грн судового збору з позовної заяви – покласти на позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34; ідентифікаційний код 13967927).
Відповідач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повне рішення складене 16.02.2026.

Суддя         Віктор ХАРЧЕНКО