Справа №127/2999/25 
Провадження №1-кп/127/91/25 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,
сторони захисту: адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тирасполь, Республіки Молдова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22023020000000060 від 15.02.2023, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з рф та її окупаційною адміністрацією на підконтрольній території Придністровської Молдавської Республіки, у тому числі підривної діяльності на шкоду інформаційній безпеці України, вступила до складу «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» як старший офіцер оперативно-аналітичного відділу. На виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_7 , будучи підконтрольною та підзвітною ОСОБА_8 , на виконання вказівок начальника «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» ОСОБА_9 , заступника начальника «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» ОСОБА_10 , начальника оперативно-аналітичного відділу «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» ОСОБА_11 , разом зі співробітниками оперативно-аналітичного відділу «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами здійснює адміністрування та наповнення неофіційних каналів «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» у інтернет-сервісах «Telegram», «Viber», «Instagram», «VК», серед яких - канали під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_17» (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), « ІНФОРМАЦІЯ_18 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_5 ), « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_6 ), « ІНФОРМАЦІЯ_19 » (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та «ІНФОРМАЦІЯ_20» (інтернет-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_8 ).
При цьому, у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації в Україну 24 лютого 2022 року, діючи умисно, з метою підтримки збройної агресії російської федерації проти України, перебуваючи у м. Тирасполі Республіки Молдови, продовжуючи виконання своїх злочинних функцій співробітників «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки», ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , та іншими невстановленими співробітниками «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки», а також ОСОБА_8 вступили у змову щодо здійснення підривної діяльності на шкоду інформаційній безпеці України та проти миру - інформаційної діяльності на підтримку агресії російської федерації проти України, шляхом отримання від невстановлених слідством осіб інформації, її аналізу, створення на її основі відповідних, у тому числі спотворених і підведених під російські наративи, інформаційних повідомлень та поширення їх за допомогою вказаних каналів у «Telegram», «Viber», «Instagram», «VК».
Щонайменше у період із березня по серпень 2022 року, перебуваючи у Тирасполі Республіки Молдови, з метою реалізації вказаного злочинного умислу, вказані особи шляхом розміщення матеріалів у вказаних інтернет-ресурсах здійснювали скоординоване поширення публікацій, спрямованих на підтримку дій російської федерації як держави-агресора, її збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Тирасполь Республіки Молдови, продовжуючи реалізацію вказаного вище злочинного умислу, на виконання вказівок ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підготувала та 08 березня 2022 року о 09 год. 57 хв. розмістила у вказаному каналі сервісу «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » публікацію (інтернет-адреса публікації: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із текстом під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_11 ».
Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №2124/24-21 від 16.08.2024, вказана публікація містить публічні заклики до розв`язання воєнного конфлікту.
У подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Тирасполь Республіки Молдови, продовжуючи реалізацію вказаного вище злочинного умислу, на виконання вказівок ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 о 20 год. 55 хв. розмістила у вказаному каналі сервісу «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » публікацію (інтернет-адреса публікації: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із каналу сервісу «Telegram» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_21» від 10 травня 2022 року, яка починається з тексту: «Геополитическая конфронтация: анализ экспертов».
Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №2124/24-21 від 16.08.2024, вказана публікація містить публічні заклики до агресивної війни.
Судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).
Так, відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.
Враховуючи положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи суд зазначає наступне.
Повістки про виклик ОСОБА_7 , повідомлення їй про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду на офіційному веб-сайті Вінницького міського суду Вінницької області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення», а копію процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_7 а виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченої на адресу суду не надходили.
Дорученням центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_6 , уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченої.
Отже, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_7 , щоб забезпечити останній можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування.
Після постановлення ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2024, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46, ст. 42, п. 8 ч. 2 ст. 51 та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.
Також, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2025 відносно ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне судове провадження.
В судовому засіданні приймав участь адвокат ОСОБА_6 , яка була захисником на стадії досудового розслідування і обізнана з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.
Судом, також, вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Вінницького міського суду Вінницької області.
Захисник обвинуваченої зазначила, що підзахисна з нею на зв`язок не виходить, а також вона здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої приймаючи участь у дослідженні доказів та виступаючи у судових дебатах.
Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що, як стороною обвинувачення так і судом, вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя.
Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була поінформована належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані її права на належне представництво у суді.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- акт огляду від 05.06.2022, відповідно до якого відображено огляд каналу «ІНФОРМАЦІЯ_17» аудиторія якого складає сорок вісім тисяч п`ятдесят підписників, а на самому каналі наявні надписи образливого характеру стосовно військовослужбовців ЗСУ (т.1 а.с. 132-137);
- акт огляду від 06.06.2022, відповідно до якого відображено огляд телеграм каналів (т.1 а.с. 142-149);
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.07.2022 (т.2 а.с. 1-21); 
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.07.2022 (т.2 а.с. 33-44); 
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.07.2022 (т.2 а.с. 60-68); 
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 29.07.2022, в якому наявна інформація, щодо причетності ОСОБА_7 до функціонування головного управління міністерства оборони т.зв. ПМР (т.1 а.с. 224-248);
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 29.07.2022 (т.2 а.с. 45-59); 
- протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 30.07.2022 (т.2 а.с. 22-32);
- висновок експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи №2124/24-21 від 16.08.2024, відповідно до якого надані на дослідження письмовомовленневі матеріали - публікації, розміщені на каналі інтернет-сервісу «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_18 » (викладених у протоколі огляду від 16.02.2023), містить: - публічні заклики до розв`язання воєнного конфлікту (Публікація за покликанням ІНФОРМАЦІЯ_22; ІНФОРМАЦІЯ_13 /2072 08.03.2022 09:57 « ІНФОРМАЦІЯ_11 »); - публічні заклики до агресивної війни (публікація за покликанням ІНФОРМАЦІЯ_14  10.05.2022 20:55 ІНФОРМАЦІЯ_21 10.05.2022 20:50:05). 
Надані на дослідження письмовомовленневі матеріали - публікації, розміщені на каналі інтернет-сервісу «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_18 » (викладених у протоколі огляду від 16.02.2023), містять: виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту (публікація за покликанням ІНФОРМАЦІЯ_13 /2064 від 19.02.2022 06:19 із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_23»; публікація за покликанням ІНФОРМАЦІЯ_13  19.02.2022 22:15 «ІНФОРМАЦІЯ_24) (т.2 а.с. 73-89);
- протокол огляду від 16.02.2023, від 23.01.2025 (т.2 а.с. 96-116).
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, а саме:
- витяг з кримінального провадження №22023020000000060 від 15.02.2023 (т.1 а.с. 129);
- постанова про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування від 07.06.2022 (т.1 а.с. 138);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 07.06.2022, від 16.01.2025 (т.1 а.с. 139, 172);
- постанова про визначення групи прокурорів від 07.06.2022 (т.1 а.с. 140);
- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 13.06.2022, від 17.01.2025 (т.1 а.с. 152, 173, 174);
- постанова про визначення територіальної підслідності від 13.06.2022 (т.1 а.с. 153);
- повідомлення про підозру від 07.09.2022 (т.1 а.с. 154-157);
- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 14.02.2023, від 17.01.2025 (т.1 а.с. 158-161, 175-179);
- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження від 15.02.2023 (т.1 а.с. 162, 163);
- постанова про зупинення досудового розслідування від 16.02.2023, від 02.07.2024 (т.1 а.с. 166, 169);
- постанова про уточнення постанови про оголошення розшуку підозрюваного від 03.03.2023 (т.1 а.с. 167);
- постанова про відновлення досудового розслідування від 18.06.2024, від 16.01.2025 (т.1 а.с. 168, 170);
- повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування від 17.01.2025 (т.1 а.с. 180);
- ухвала Вінницького апеляційного суду про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в порядку глави 21 КПК України від 28.05.2024 (т.1 а.с. 203);
- клопотання про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 16.06.2022 (т.1 а.с. 204-213);
- ухвала Вінницького апеляційного суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку глави 21 КПК України від 22.06.2022 (т.1 а.с. 214-223), оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.
Дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного висновку
Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй. 
До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Указані принципи закріплено декларацією Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - №2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; №2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація. 
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року №42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права. 
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил рф, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Указаний план повною мірою відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених під час виступу начальника генерального штабу збройних сил рф ОСОБА_16 перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина ОСОБА_16», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційного протиборства, а також воєнними заходами прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року по цей час за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій на Євромайдані, вказувалося на хибність європейського вектора розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення та компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України до дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники крайньо націоналістичних поглядів, а учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалася їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно, за допомогою засобів масової інформації здійснюється спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави - України, з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим, м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Указаним фактам, також передували події 02 вересня 1990 року, де на II Надзвичайному З`їзді депутатів усіх рівнів Придністров`я, в Тирасполі - Придністровська Молдавська Радянська Соціалістична Республіка проголошена як радянська республіка в складі СРСР. Проте. 22 грудня 1990 року президент СРСР ОСОБА_17 підписав указ «Про заходи щодо нормалізації обстановки в PCP Молдова», в 4-му пункті якого ухвалювалося «вважати такими, що не мають юридичної сили рішення II з`їзд}' депутатів Рад різних рівнів з деяких населених пунктів Придністров`я від 2 вересня 1990 року про проголошення Молдавської Придністровської Радянської Соціалістичної Республіки». У подальшому, 25 серпня 1991 року Верховна Рада ПМРСР прийняла «Декларацію про незалежність ПМРСР» та 5 листопада 1991 року, у зв`язку з розпадом СРСР, ПМРСР перейменована в Придністровську Молдавську Республіку (ПМР).
У 2006 році в невизнаній республіці провели референдум. Згідно з офіційними результатами громадяни висловилися за незалежність самопроголошеної республіки від Молдови і майбутню інтеграцію з рф.
У грудні 2013 року Верховна рада Придністров`я в першому читанні прийняла законопроект про застосування на території невизнаної республіки російського федерального законодавства. У березні 2014 року Верховна рада Придністров`я попросила держдуму рф розробити закон, який дозволив би прийняти невизнану республіку до складу рф.
Таким чином, підпорядкованими рф військами на вказаних територіях Придністров`я Республіки Молдови проголошено «Придністровську Молдавську Республіку» і встановлено окупаційну адміністрацію рф як органи ПМР.
Так, 24 вересня 2015 року Указом Президента України затверджено нову редакцію Воєнної доктрини України, яка до числа актуальних військових загроз відносить «присутність військового контингенту рф в Придністровському регіоні Республіки Молдови, який може бути використаний для дестабілізації ситуації в південних регіонах України».
Крім цього, Парламентською Асамблеєю Ради Європи у висновку №300 від 15.03.2022 прийнято рішення, згідно з яким самопроголошену Придністровську республіку визнано зоною російської окупації. 
Таким чином, на порушення процедур, визначених Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року, положенням заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV) від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX) та іншим міжнародно-правовим актам представниками влади рф сплановано, підготовлено і розв`язано агресивну війну проти України, яка розпочата 20 лютого 2014 року та триває по теперішній час.
У зв`язку із викладеним постановою Верховної Ради України №129-VIII від 27.01.2015 РФ визнано державою-агресором.
24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
У межах силового блоку вказаної вище окупаційної адміністрації рф на території Автономного територіального утворення з особливим правовим статусом Придністров`я Республіки Молдови створено орган «Міністерство оборони ПМР», до функцій якого належить силове забезпечення функціонування ПМР, тобто забезпечення окупації рф вказаної території.
Також, установлено, що орієнтовно у другому півріччі 2019 року у структурі «Міністерства оборони ПМР» для ведення розвідувальної та розвідувально-підривної діяльності проти України та Республіки Молдови, а також з метою функціонування на території Автономного територіального утворення з особливим правовим статусом Придністров`я Республіки Молдови розвідувального органу, безпосередньо підпорядкованого рф, за участі представника збройних сил рф ОСОБА_8 («радника президента ПМР») створено « Головне управління Міністерства оборони ПМР », яке наразі у своїй діяльності залишається безпосередньо підконтрольним та підзвітним ОСОБА_8 .
За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Надані стороною обвинувачення докази, які були досліджені судом, повністю доводять вину ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Зокрема, з наданих протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_7 вступила до складу «Головного управління Міністерства оборони Придністровської Молдавської Республіки» як старший офіцер оперативно-аналітичного відділу, а також, вступила у змову щодо здійснення підривної діяльності на шкоду інформаційній безпеці України та проти миру - інформаційної діяльності на підтримку агресії російської федерації проти України, шляхом отримання від невстановлених слідством осіб інформації, її аналізу, створення на її основі відповідних, у тому числі спотворених і підведених під російські наративи, інформаційних повідомлень та поширення їх за допомогою вказаних каналів у «Telegram», «Viber», «Instagram», «VК».
Дані обставини підтверджуються висновком експерта №2124/24-21 від 16.08.2024 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, відповідно до якого надані на дослідження письмовомовленневі матеріали - публікації, розміщені на каналі інтернет-сервісу «Telegram» містять: публічні заклики до розв`язання воєнного конфлікту та публічні заклики до агресивної війни, а також, виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 436 КК України характеризується діями у таких формах: 1) публічні заклики до агресивної війни або до розв`язування воєнного конфлікту; 2) виготовлення матеріалів із закликами до агресивної війни або до розв`язування воєнного конфлікту; 3) розповсюдження таких матеріалів.
Оскільки цей злочин є міжнародним, а об`єктом його є мир у всьому світі, особа має нести відповідальність за ст. 436 за пропаганду агресивної війни або воєнного конфлікту як між Україною та іншою державою, так і між третіми державами.
Агресивна війна і воєнний конфлікт є видами актів агресії, які відрізняються між собою, зокрема, масштабами дій, і передбачають застосування державою чи від її імені збройних сил першою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави або народу (нації). При цьому будь-який спір, що виникає між двома державами і викликає введення в дію збройних сил, є воєнним (збройним) конфліктом, незалежно від його тривалості, наслідків чи факту заперечення однією із сторін наявності стану війни.
Актом збройної агресії можуть бути визнані: вторгнення чи напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь яка військова окупація, у т.ч. тимчасового характеру, яка є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів, берегів або територіальних вод держави збройними силами іншої держави; напад збройних сил держави на сухопутні, морські чи повітряні сили або морські чи повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою останньої, на порушення умов їх перебування, передбачених угодою, або будь-яке продовження їх перебування на цій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією (іншою) державою для вчинення акту агресії проти третьої держави; заслання державою або від імені збройних банд, груп, регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, котрі мають настільки серйозний характер, що це рівносильне переліченим вище актам тощо. Метою агресивної війни може бути, зокрема, відторгнення частини території іншої держави, здійснення у ній військового перевороту.
З огляду на викладене, вищезазначені докази у своєму взаємозв`язку доводять вину  ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, а саме, те що вона виготовляла та розповсюджувала матеріали із публічними закликами до агресивної війни та до розв`язування воєнного конфлікту.
Крім того, ч. 2 ст. 111 КК України передбачає відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.
Об`єктивна сторона державної зради може виражатися в різних формах, які вичерпним чином визначені в ч. 1 ст. 111 КК України.
Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає в будь-якій допомозі у проведенні підривної діяльності проти інтересів України. При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи.
Державна зрада вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Таким, чином сукупність вищевикладених обставин доводить наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 28, ст. 111 КК України, а саме, те що вона за попередньою змовою групою осіб вчинила державну зраду.
Будь-яких доказів, що спростовують вищевказані обставини, в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, надано не було.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, поза розумним сумнівом, та кваліфікує її дії:
- за ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України, як виготовлення та розповсюдження матеріалів із публічними закликами до агресивної війни та до розв`язування воєнного конфлікту, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду інформаційній безпеці України: надання іноземній державі та її представнику допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.
Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Визначаючи розмір призначеного покарання суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_7 , вчинила тяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочини мають підвищену суспільну небезпечність. 
Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченої, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції визначеної ст. 436 КК України, а також у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 111 КК України, з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави, визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Також, з огляду на характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченої, суд вважає, що призначене покарання обвинувачена повинна відбувати реально.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст. 69, ст. 75 КК України.
Призначення вказаного покарання також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості вчинених та обставинам кримінальних правопорушень особі обвинуваченої, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченої у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.
Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, то строк відбування нею покарання слід рахувати з часу її фактичного затримання на виконання вироку.
Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати у відшкодування вартості проведеної судової експертизи (т.2 а.с. 72), оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 124, 126, 193, 297-1, 297-5, 323, 337, 368-371, 374, 548, 615 КПК України, ст. 12, 52, 59, 65-67, 70, 111, 436 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7  визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України та призначити їй покарання:
- ч. 2 ст. 28, ст. 436 КК України - у вигляді трьох років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України - у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_7  покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченої  ОСОБА_7  у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду. 
Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання  ОСОБА_7  на виконання вироку.
Стягнути з  ОСОБА_7  на користь держави Україна процесуальні витрати в сумі 1893,20 грн. у відшкодування вартості проведення судових експертиз.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя-доповідач:

Судді: