Справа № 128/1745/25 
Провадження № 33/801/389/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
17 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КпАП України, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - 
встановив:
Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк в один рік.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП – закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись із постановою суду в частині визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить її скасувати та закрити провадження у справі. 
В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що по справі відсутній належно встановлений факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння, відсутній належно зафіксований факт відмови від проходження огляду, а відтак відсутні належні, допустимі та достатні докази його вини за ч. 1 ст. 130 КпАП України. Крім того, просить визнати недопустимими і такими, що не можуть бути покладені в основу судового рішення через порушення норм права відеозапис події, а також акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 і його захисник – адвокат Грабік М.С. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. 
ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що в той день не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а але у зв`язку з тим, що мав певні питання з ТЦК СП, побачивши за собою проблискові маячки не зупинився, а навпаки пришвидшив рух, щоб дістатися додому. Під`їжджаючи додому вчинив невелике ДТП, в`їхавши в криницю. Далі працівники поліції його заблокували, витягли з машини і надягнули на нього кайданки. В зв`язку з цим він почувався стривоженим і не до кінця розумів вимогу про проходження огляду, а відтак відмовився від такого огляду. Далі дружина дала йому якусь заспокійливу таблетку, і він відмовився від огляду вже в зв`язку з тим, що прийняття ним ліків може вплинути на результат. Проти відеозапису події як доказу заперечує в зв`язку з тим, що його обличчя там не видно. 
Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статті 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 277-2 КпАП України передбачено, що повістка, у якій зазначаються дата і місце розгляду справи, вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніше, ніж за 3 доби до дня розгляду.
Пункт 3 частини першої статті 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання про те чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи про час і місце її розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи її розгляд тривав судом першої інстанції майже 10 місяців.
При цьому судові повістки направлялись ОСОБА_1 шляхом надсилання текстових повідомлень у додаток «Вайбер» згідно поданої особою, яка притягується до адміністративної відповідальності заяви. 
Водночас про необхідність явки в судове засідання 17 березня 2026 року, тобто в день ухвалення оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 не було повідомлено, ні текстовим повідомленням, ні поштовою кореспонденцією.
Вказівка суду у постанові про те, що 16 березня 2026 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, попередньо надавши письмові пояснення та заяву про відкладення розгляду справи, не відповідає дійсності, оскільки на а.с. 101 міститься заява ОСОБА_1 від 13.03.2026 у якій він просить визнати поважною причину неявки в судове засідання, що було призначене на 02 лютого 2026 року та відкласти розгляд справи. 
Отже за змістом цієї заяви про обізнаність ОСОБА_1 щодо розгляду справи чи то 16 березня 2026 року, чи 17 березня 2026 року не йдеться. 
Крім того, незрозуміло, чому в постанові суду йдеться про обізнаність про необхідність явки і неявку ОСОБА_1 в судове засідання 16 березня 2026 року, тоді як справу розглянуто і оскаржувану постанову судом винесено 17 березня 2026 року. 
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Суд цих вимог закону при розгляді даної справи не дотримався, оскільки розглянув справу щодо ОСОБА_1 у його відсутність без належних доказів обізнаності останнього про розгляд справи 17 березня 2026 року.
За таких обставин, постанова судді не може вважатися законною та підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена з істотним порушенням прав особи, яка притягується до відповідальності.
Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки саме в цій частині оскаржується постанова суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №317463 від 01.05.2025 року водій ОСОБА_1 того ж дня - 01.05.2025 о 21:40 год. по вул. Данила Нечая в с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки працівниками поліції за допомогою газоаналізатора Драгер та у найближчому лікувальному закладі КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що згідно з статтею 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до пунктів 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище перекладача, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності і , при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. 
Зазначені вище вимоги особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення виконані, зокрема, у ньому чітко вказано суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 сумніву не викликає, оскільки складений та підписаний уповноваженою особою.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у згаданому протоколі  ОСОБА_1 не вказав, що не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУАП.
Незважаючи на заперечення  ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статтею 130 КпАП України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина його у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення підтверджується, крім власне протоколом про адміністративне правопорушення, також: 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проводився у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не зв`язка вимова, хитка хода; від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився на нагрудну бодікамеру, одягнуту на працівника поліції ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого убачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода; від проходження огляду в закладі охорони здоров`я КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» водій ОСОБА_1 відмовився ;
- відеозаписами з нагрудних бодікамер працівників поліції.
Так, під час перегляду в апеляційному суді відеоматеріалів з`ясовано, що фіксація подій починається з того моменту, коли працівники поліції рухаючись з великою швидкістю намагалися наздогнати автомобіль, який зупинився лише після того здійснив зіткнення з криницею.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не ідентифіковано особу водія, не відповідає дійсності, оскільки із відеозапису встановлено, що водій сам назвав прізвище, ім`я та по-батькові, відповідав на звернення працівників поліції саме за такими особистими даними, крім того ідентифікація особи водія відбулась на підставі огляду документів та бази даних.
Відхиляються також доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, а на відео не зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Так, переглядом вказаних вище записів з бодікамер вбачається, що працівники поліції декілька разів наполегливо пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд як за місцем зупинки за допомогою приладу Драгер, так і в медичній установі, на що останній того погоджувався, то відмовлявся, й не вчиняв жодних дій з тим, щоб реально пройти такий огляд, що працівники поліції обґрунтовано кваліфіковано як відмову від проходження огляду. 
Зафіксовані відеозаписом обставини, надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Слід відмітити, що досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. В зв`язку з цим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зазначений відеозапис нібито неналежний чи недопустимий доказ у справі. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.
Водночас, апеляційний суд вкотре звертає увагу, що керування транспортним засобом водієм, який перебуває або підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 є наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і за наведених обставин  ОСОБА_1  при вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, несе адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, - 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України. 
Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк в один рік.
В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя           І.М. Стадник