К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року місто Київ

справа № 940/448/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/6727/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року про застосування заходів процесуального примусу, постановлену під головуванням судді Гуртовенко Р.В., у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :
У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1  про визначення місця проживання дитини, в якому просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір'ю ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання матері.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 
02 грудня 2025 року ОСОБА_2 до суду подано заяву про зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 , яка мотивована тим, що останнім подається до суду значна кількість однотипних, дубльованих та надмірних процесуальних документів, - клопотань, заяв, пояснень, зокрема клопотань про доручення доказів, клопотань про відкладення, клопотань про витребування доказів, що не відповідає вимогам ст. 44 ЦПК України. За приписами ст. 148 ЦПК України однією із підстав для постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу є зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з мою перешкоджання судочинству.
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року, зокрема, визнано дії ОСОБА_1 щодо подання заяв та клопотань по справі - зловживанням процесуальними правами. Застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України вказаний розмір штрафу у сумі 908,40 грн.
Не погоджуючись з ухвалою суду в частині застосування заходу процесуального примусу, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині застосування заходу процесуального примусу у виді штрафу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами відмовити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що тривалий час розгляду справи відбувався у звязку із обставинами, на які він не міг вплинути, зокрема самовідводи суддів, призначення експертизи за клопотанням ОСОБА_2 . Факт подання клопотань з метою встановлення судом дійсних обставин справи та дослідження всіх доказів по справі про визначення місця проживання дитини не можуть бути розцінені як зловживання процесуальними правами.
Судом систематично, грубо порушувалися право на доступ до правосуддя, застосовувався надмірний формалізм, що стали наслідком подання обгрунтованих та вмотивованих заяв про відвід, клопотань та інших заяв. Сама по собі повторність звернення позивача із заявами про відвід із різних підстав не свідчить про недобросовісність дій позивача та не є зловживанням правом, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Грубська Р.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Чокля Є.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Постановляючи ухвалу, якоювизнано дії ОСОБА_1 щодо подання заяв та клопотань по справі - зловживанням процесуальними правами та застосовуючи до нього захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908,40 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , всупереч принципу процесуальної доброї совісті і завданню цивільного судочинства, неодноразово з різних підстав звертався та продовжує звертатись до суду із численними заявами та клопотаннями по справі. Такі звернення до суду нерідко повторюються, є однотипними за змістом та формою, або мають різну форму, але один і той же зміст. Крім цього, у додатках до заяв та клопотань ОСОБА_1 додаються копії документів, які нерідко, періодично повторюються, що тягне за собою збільшення паперового розміру справи, зокрема з дев`яти томів до чотирнадцяти томів на даний час, що також перешкоджає здійсненню судочинства по справі в розумні строки.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Тобто цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21).
Встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування на розгляді Ставищенського районного суду Київської області подав до суду загалом - 24 заяв, клопотань, додаткових пояснень та заперечень.
У суді першої інстанції ОСОБА_1 та його представник вказали, що заяви і клопотання подано на підтвердження своїх доводів та спростування доводів ОСОБА_2 , відповідно до передбачених ЦПК України процесуальних прав.
Рівність учасників справи - це основоположний принцип судочинства в Україні, закріплений Конституцією, що гарантує однаковий захист прав та процесуальних можливостей для всіх осіб, незалежно від раси, статі, майнового стану, переконань чи інших ознак. Це означає відсутність привілеїв чи обмежень, право на рівний доступ до правосуддя, подання доказів, клопотань та участь у засіданнях.
Відтак, колегія суддів вважає, що подання ОСОБА_1 у даній справі значної кількості клопотань, заяв тощо, не є підставою для застосування до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу на даному етапі розгляду справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, діючи у межах повноважень, передбачених статтею 44 ЦПК України, вже здійснив необхідні процесуальні дії - а саме, залишив без розгляду подані ОСОБА_1 клопотання. Здійснення такої процесуальної дії судом, свідчить про те, що наразі відсутні об`єктивні та достатні підстави для застосування більш жорстких заходів процесуального впливу, зокрема, у вигляді штрафних санкцій, оскільки факт зловживання не набув системного чи критичного характеру. 
Однак, колегія суддів відмічає, що у разі продовження аналогічної поведінки з боку відповідача або його представника, за наявності відповідних доказів, у суду будуть усі правові підстави для застосування передбачених процесуальним законом заходів примусу.
А відтак, ухвала Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року в частині застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу підлягає скасування, у задоволенні заяви ОСОБА_2  про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу слід відмовити, а апеляційну скаргу - задовольнити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року в частині застосування заходів процесуального примусу- скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2  про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: