Справа № 243/8636/25
Провадження № 2/243/224/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Агеєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попкова Оксана Вікторівна до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Попкова Оксана Вікторівни звернулася до суду з позовом до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`ю зі спадкодавцем, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем останнього проживання - в селі Садове Близнюківського району Харківської області померла тітка позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки- ОСОБА_3 . Спадкоємців за законом, в тому числі, спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає.
21 липня 1982 року спадкодавцем- ОСОБА_3 був складений заповіт, згідно з яким спадкодавець заповідала належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 своїй хрещеній дочці, тобто ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений Старшим державним нотаріусом першої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області- Семейко С.І., зареєстрований в реєстрі за №1-1824.
Зазначення позивача у заповіті дочкою було обумовлено тим, що ОСОБА_3 була хрещеною матір`ю позивачки.
Протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті спадкодавця позивач не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але спадщину прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини постійно фактично проживала разом із спадкодавцем в селі Садове Близнюківського району Харківської області. На день смерті ОСОБА_3 виповнилось 99 років і у зв`язку з таким похилим віком вона потребувала стороннього догляду. Протягом останніх двох років- з січня 2010 року саме позивач здійснювала догляд за ОСОБА_3 , купувала для неї продукти харчування, лікарські препарати, предмети першої необхідності, прала її одяг та інші речі, готувала їжу, купала її та надавала матеріальну та іншу необхідну допомогу.
До 2016 року позивач не знала про наявність вищезазначеного заповіту. У 2016 році, переглядаючи документи ОСОБА_3 , позивач випадково виявила даний заповіт та відразу звернулась до нотаріуса. Але, у зв`язку з тим, що на момент звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вже був пропущений строк для прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено в оформленні позивачу спадкових прав.
Позивач зазначає, що у вищезазначеному домоволодінні АДРЕСА_1 вона зареєстрована з 29 жовтня 1997 року, а фактично проживає з 1982 року. Більш того, дане домоволодіння було придбано за її власні кошти, а право власності на ім`я тітки позивачки було оформлено з об`єктивних причин, які мали місце на той час. Вона підтримує дане домоволодіння у належному санітарно- технічному стані, регулярно здійснює поточний ремонт даного домоволодіння. Крім того, за свої власні кошти здійснила значні поліпшення даного домоволодіння, які суттєво збільшили його вартість, здійснила заміну дверей та вікон у житловому будинку та в господарських спорудах, встановила сучасні двері та пластикові вікна, провела водопровід та газопровід, встановила газовий котел, поновила дах даного житлового будинку, замінила підлогу та здійснила інші суттєві поліпшення. Позивач постійно займається благоустроєм присадибної ділянки, а також замінила огорожу навколо присадибної ділянки.
Крім того, за власні кошти повністю сплачу всі платежі за користування комунальними послугами у даному спадковому домоволодінні, що може бути підтверджено відповідними квитанціями.
Вважа, що судом може бути встановлений факт того, що на час відкриття спадщини, а саме: на 13 січня 2012 року позивач постійно фактично проживала разом із спадкодавцем за однією адресою в селі Садове Близнюківського району Донецької області.
Встановлення даного факту необхідно позивачу для належного оформлення її спадкових прав.
На підставі викладеного позивач просить суд постановити рішення, яким встановити факт того, що я, ОСОБА_1 , постійно фактично проживала разом із спадкодавцем- моєю тіткою- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини в селі Садове Близнюківського району Харківської області. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок загальною площею: 56, 8 кв. м, житловою площею: 30, 0 кв. м(А1), з господарчими та побутовими будівлями і спорудами: сарай (Б), вбиральня (В), огорожа (№2-3), колодязь (1),розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 127870,00 гривень.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 07.01.2026 року позовні вимоги позивача в частині визнання права власності в порядку спадкування були залишені без розгляду за заявою представника позивача. 
Позивач, разом з позовною заявою надала заяву про розгляд справи у її вісутність.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Представник відповідача – Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 21.07.1982 року ОСОБА_3 склала заповіт про те, що належний їй будинок х надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіда дочці ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений старшим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Семейко С.І. та зареєстрований за № І-1824.
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільно стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла у віці 99 років ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11.08. 2016 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач ОСОБА_1 звернулася до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області.
Листом завідувача Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області Щербини В.В. позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява на прийняття спадщини подається в строк шість місяців з часу відкриття спадщини. У зв`язку із, що ОСОБА_1 не подано заяву про прийняття спадщини, видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало гр. ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , неможливо. 
Позивач, заявляючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем після смерті своєї тітки ОСОБА_3 просить встановити факт постійного фактично проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в селі Садове Близнюківського району Харківської області.
При цьому позивач не зазначає та не конкретизує за якою саме адресою вона проживала в селі Садове Близнюківського району Харківської області разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Нормами статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
З наведеного вбачається, що фактичне місце проживання фізичної особи не може бути обмеженим тільки назвою населеного пункту, обов`язковою складовою місця проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20) зроблено висновок, що «належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».
Так, позивач, в позовній заяві зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки- ОСОБА_3 . Спадкоємців за законом, в тому числі, спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає.
Однак зазначений факт спростовується матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 08.10.2015 року державним нотаріусом Близнюківської державного нотаріальної контори Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1913 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, розташованої на території Лукашівської сільської ради Близнюковського району Харківської області.
Про що також мається відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому рестрі № 41747385 від 08.10.2015 року. 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.
Належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 визначила відповідачем у справі Слов`янську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області. 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц (провадження № 61-7479св18), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18), від 11 липня 2023 року у справі № 129/1337/20 (провадження № 61-11616св22) та інші). 
В даній цивільній справі позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача позивачем не заявлено. 
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
Враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 , 1913 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкоємицею є її донька ОСОБА_4 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, то саме вона має виступати в якості відповідача при вирішенні даного спору.
З урахування наведених вище норм права та встановлених обставин справи, а саме, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем поданий до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.
Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст. 1266 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року , ст. ст. 12,13, 259, 263, 264, 265, 268, 315,316,318,319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попкова Оксана Вікторівна до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем – відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 26 лютого 2026 року.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Донецької області О.В. Агеєва