ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/586/25  Номер провадження 22-ц/814/1489/26	Головуючий у 1-й інстанції Попадюк С. С.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 
учасники справи: 
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Захаров Т.Г.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_2 – адвоката Юхимович Світлани Андріївни

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року, ухвалене суддею Попадюком С.С., повний текст рішення складено - 13 листопада 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

10.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, в якому просила суд визнати недійсною викладену у заяві від 05.10.2021 №6-5 відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 від 09.07.2009, зареєстрованого в реєстрі за №11; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_4 був складений заповіт від 09.07.2009, посвідчений Миценко Н.М., секретарем виконавчого комітету Лукімської сільської ради народних депутатів 09.07.2009, зареєстрований в реєстрі за №11. Згідно із зазначеним заповітом, усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 (онука) - позивач, ОСОБА_5 (онук) та ОСОБА_2 в рівних частках. Спадщина після померлого ОСОБА_4 складається із: 1) земельної ділянки, площею 3,3423 га 2) житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку проживав ОСОБА_4 до своєї смерті разом із дочкою (відповідач) та онуками, в тому числі з позивачем. Після смерті ОСОБА_4 , позивач, будучи спадкоємцем померлого за заповітом, вирішила, що її частина спадщини має дістатися її матері, тобто відповідачеві, адже належний спадкодавцеві будинок - це єдине місце проживання матері і тому вона повинна мати право власності принаймні на частину будинку. Таке ж рішення прийняв і брат позивача, інший спадкоємець за заповітом, ОСОБА_5 . Не знаючи яким чином правильно оформити перехід часток у праві власності на будинок до матері, позивач звернулася до старости Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М., яка повідомила, що єдиним варіантом передання матері позивача частки у праві власності на будинок є відмова позивачем від спадщини за заповітом на користь матері ОСОБА_3 , тобто на користь відповідача. При цьому, на питання позивача, яким чином це буде оформлено юридично і чи є ще якісь інші варіанти, староста ОСОБА_6 відповіла, що інших варіантів немає і позивачу треба написати заяву про відмову від спадщини, яку вона ( ОСОБА_6 ) може оформити та засвідчити. Потім цю заяву треба подати нотаріусу разом із заявою матері про прийняття спадщини і нотаріус все оформить. Саме так позивач і вчинила, оскільки була повідомлена, що має право на відмову від спадщини на користь своєї матері, і у результаті вказаного правочину відповідач зможе набути право власності на частину будинку. Під час складання та підписання заяви позивачу старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. було роз`яснено лише положення статті 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зазначене підтверджується змістом заяви від 05.10.2021. Позивачу не був роз`яснений і не був відомий зміст інших статей Цивільного кодексу України щодо спадкування та щодо відмови від спадщини, зокрема і приписи частини першої статті 1274 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом. Також, позивачу не був роз`яснений та не був відомий зміст частини першої статті 1275 ЦК України, згідно з яким якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Отже, позивач підписала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь своєї матері, яка не є спадкоємцем за заповітом, не знаючи, що згідно з приписами чинного законодавства вона не має на це права і у такому випадку її частка у спадщині за заповітом перейде не до матері, на користь якої вона відмовляється, а до інших спадкоємців за заповітом. Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 11.11.2024, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10.04.2025, визначено ОСОБА_2 (третій спадкоємець за заповітом) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 терміном 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили. Законом передбачене право спадкоємця за заповітом відмовитися від прийняття спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємця за законом - лише на користь іншого спадкоємця за законом. Позивач є спадкоємцем заповідача за заповітом, а відповідач є дочкою заповідача, а отже спадкоємцем за законом першої черги. Отже, за приписами чинного ЦК України позивач не мала права на відмову від прийняття спадщини на користь відповідача, яка не є спадкоємцем за заповітом. Згідно з приписами ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Отже, у даному випадку мала місце помилка позивача при вчиненні нею одностороннього правочину - відмови від прийняття спадщини, саме щодо прав і обов`язків сторони правочину. Позивач помилилася у тому, що вона має право на відмову від прийняття спадщини на користь особи, яка не є спадкоємцем за заповітом, тобто на користь своєї матері, хоча насправді вона такого права не мала. Ці обставини є підставою для визнання вчиненого правочину - відмови від прийняття спадщини, що викладена у заяві позивача від 05.10.2021, зареєстрованій в реєстрі за №6-5, недійсним у зв`язку з тим, що вчинений під впливом помилки.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини - задоволено.
Визнано недійсною викладену у заяві від 05.10.2021 №6-5 відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 від 09.07.2009, зареєстрованого в реєстрі за №11.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що є доведеним, що підписуючи заяву про відмову від спадщини на користь своєї матері, позивач припустилася помилки у розумінні положень статті 229 ЦК України щодо права на відмову від своєї частки у спадщині за заповітом на користь матері ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем за законом, а не на користь іншого (інших) спадкоємця (спадкоємців) за заповітом, не усвідомлюючи правових наслідків такої відмови, внаслідок якої позбавила себе права на частку у спадщині. За таких обставин, суд визнав що наявні підстави для визнання недійсним вчиненого позивачем ОСОБА_1 правочину - відмови від прийняття спадщини, відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 , вчиняючи цей правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Юхимович С.А. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про помилку, допущену позивачем під час підписання заяви про відмову від спадщини, є помилковим. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, у змісті позову позивач вказав три підстави для визнання недійсною відмову від спадщини, а саме: - помилка позивача; - не знання приписів чинного законодавства при підписанні заяви; - введення його в оману старостою Лукімського старостинського округу при складанні заяви. Однією з ключових засад, яка забезпечує правомірність правочину в цивільному праві, є вільне волевиявлення учасника. У випадках, коли волевиявлення учасника не відповідає його внутрішній волі через певні обставини (наприклад, помилку, обман чи примус), правочин можна визнати недійсним. Цивільний кодекс України передбачає, що відповідність волевиявлення внутрішній волі має забезпечуватися при укладенні будь-якого правочину. Тягар доведення того, що волевиявлення не відповідало волі (через помилку, обман тощо), лежить на особі, яка заявляє про недійсність правочину, і це доводиться її свідченнями та іншими доказами. Вказує, що обов`язкова участь особи, яка уклала правочин, є ключовим фактором для доведення невідповідності волі волевиявленню. Без неї (або без інших вагомих доказів, які б замінили її свідчення), суд не може втрутитися в дійсність правочину, який відповідає вимогам закону. Проте позивач не брала безпосередню участь у судовому засіданні, судові засідання неодноразо відкладалися через неявку позивача. Лише 06.10.2025 від імені позивача надійшла заява, якою повідомлялося, що вона підтримує свої позовні вимоги. Також суд не звернув уваги, що у заяві від 06.10.2025 позивач не вказує, яка саме із трьох підстав (помилка; не знання приписів чинного законодавства; введення в оману) підтримується нею як підстава для задоволення позову. Звертаючись до суду, позивач не надала жодного доказу, який би вказував на наявність помилки чи введення її в оману під час підписання нею заяви про відмову від спадщини. Тобто, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку – неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Представник відповідача також не міг визначитися, яку саме підставу він визнає у заявленному позові. Висновок суду про те, що ОСОБА_1 , вчиняючи цей правочин, помилилася щодо обставин, грунтується на припущенні. Зазначається про помилковість висновку суду про те, що нотаріусом не було роз`яснено позивачу про наслідки подання заяви про відмову від спадщини. В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що заява позивача була посвідчена старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. і адресована Оржицькій нотаріальній конторі. Однак, відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії в Україні вчиняються державними та приватними нотаріусами, а у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Отже, староста Лукімського старостинського округу засвідчила справжність підпису позивача на її заяві від 05.10.2021. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. При цьому презумпція виконання нотаріусом обов`язків в Україні означає, що вчинені ним нотаріальні дії вважаються законними та достовірними, доки їх не оскаржено в судовому порядку. Верховний Суд зазначає, що під час розгляду справ про оспорення правочинів із вказаних підстав судам слід ретельно та достеменно встановлювати не тільки обставини, на які посилається позивач як на обґрунтування свого позову, а й обставини щодо посвідчення нотаріусом правочину. Зокрема, суди мають встановлювати, чи було прочитано текст правочину вголос нотаріусом зважаючи на похилий вік чи наявність певних хвороб у позивача, чи здійснювалось нотаріусом роз`яснення сторонам правочину його правових наслідків. Встановлення зазначених обставин може мати важливе значення для визначення того, чи усвідомлював (і в якій мірі) позивач на момент укладення правочину його правову природу та юридичні наслідки. За необхідності для встановлення таких обставин суд вправі допитати нотаріуса, що посвідчував договір. Однак, допит нотаріуса щодо роз`яснення позивачу правових наслідків подання ним зазначеної заяви, не проводився, а ні за ініціативою суду, а ні за клопотанням позивача. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд також не звернув увагу на те, що мотивом подання заяви про відмову від спадщини, у поданому позові, позивач зазначила бажання залишити житловий будинок матері. Проте, позивач особисто підписала заяву від 05.10.2021 про відмову від спадщини, яку особисто подала до нотаріальної контори. У вказаній заяві зазначено про відмову від усієї спадщини, а не виключно від житлового будинку. Також зазначається, що у цивільній справі №543/770/24 за позовом ОСОБА_2 (третя особа у цій справі) до ОСОБА_3 (відповідач у цій справі), відповідач визнала, що знала про наявність заповіту, але вона та інші спадкоємці (позивач) не повідомляли ОСОБА_2 (спадкоємцю за заповітом) про його право, відповідно перемовин щодо перерозподілу спадщини не вели. Вказане свідчить про недобросовісність дій позивача та відповідача та про намір усунути від спадщини ОСОБА_2 . 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 04.03.2026 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 02.02.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронна адреси та поштовим зв`язком (а.с. 152-155), які були доставлені до електронного кабінету представника третьої особи та поштою. 04.03.2026 по електронній пошті до апеляційного суду надійшли заяви третьої особи ОСОБА_2 та його представника – адвоката Юхимович С.А. про розгляд справи у їх відсутність. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 13.01.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 18).

За життя ОСОБА_4 09.07.2009 склав заповіт, яким на випадок смерті зробив розпорядження, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповідає ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 в рівних частках. Заповіт посвідчений Миценко Н.М., секретарем виконавчого комітету, Лукімської сільської ради народних депутатів, зареєстровано в реєстрі №11(а.с. 19-20).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оржицької нотаріальної контори із заявою від 05.10.2021, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилась спадщина, від якої вона відмовляється на користь своєї матері ОСОБА_3 . Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві, та її особу встановлено ОСОБА_6 , старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради (а.с. 21).

Позивач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, звернулася до нотаріальної контори протягом 6 місячного строку після смерті діда із заявою про відмову від прийняття спадщини з усіх підстав на користь матері ОСОБА_3 .

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що вказана заява була складена ОСОБА_1 не безпосередньо у нотаріальному органі, а посвідчена старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. і адресована Оржицькій нотаріальній конторі органам. 

При цьому, у заяві відсутнє застереження, що позивачу відомі наслідки відмови від частини спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 приватним нотаріусом Черненко О.О. було роз`яснено про наслідки подання заяви про відмову від спадщини.

Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №67303486 від 15.11.2021, приватним нотаріусом Черненко О.О. 15.11.2021 зареєстрована спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 44).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120849195 від 17.04.2018, земельна ділянка, кадастровий номер 5323683600:00:008:0018, площею 3,3423 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область Оржицький район, Лукімська с/р, належала на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 30-31).

Відповідач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) є рідною дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 від 12.10.1976, та відміткою в паспорті громадянина України ОСОБА_3 про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_8 (а.с. 26,29).

Позивач ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 від 22.06.1999 (а.с. 17).

Відповідно довідки №166/01-17 від 16.08.2024, виданої виконкомом Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, останнім місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований і постійно проживав по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім покійного ОСОБА_4 в цьому будинку на час його смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті зареєстровані, проживали і проживають його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 32).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 11.11.2024, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10.04.2025, визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 терміном 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили (а.с. 33-43).

Позивач у позовній заяві зазначає, що їй не було роз`яснено ані права на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, ані правових наслідків такої відмови (що підтверджується текстом заяви та посвідчувального напису), внаслідок чого позивач під час вчинення правочину і допустила помилку щодо своїх прав і обов`язків. У випадку, якби позивач знала, що не має права відмовитись від прийняття спадщини на користь своєї матері, з тієї підстави, що остання не є спадкоємцем за заповітом, то такий правочин не був би вчинений. Отже, односторонній правочин - відмова від прийняття спадщини за заповітом, був вчинений позивачем внаслідок того, що вона помилилася щодо обставин, що мають істотне значення, а саме щодо прав і обов`язків сторони правочину. Ці обставини є підставою для визнання правочину - відмови від прийняття спадщини, що викладена у заяві позивача від 05.10.2021 року, недійсною у зв`язку з тим, що вчинений під впливом помилки. 

Звертаючись до суду з позовом, позивач обрала способом захисту своїх прав як спадкоємця, порушених внаслідок правочину - відмови від спадщини, вчиненого нею під впливом помилки щодо обставин, що мають істотне значення, визнання такого правочину недійсним. 
Суд першої інстанції погодився з таким способом захисту порушеного права, оскільки таким чином можливе відновлення порушеного права ОСОБА_1 на здійснення нею спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Відтак, задоволення позову фактично поверне спадкоємців за заповітом у попередній стан, що відповідатиме волевиявленню заповідача, та створить передумови для ОСОБА_1 як спадкоємця за заповітом реалізувати своє право на спадщину у будь-який спосіб, визначений законом, у тому числі шляхом подальшого досягнення домовленості щодо розподілу спадкового майна з іншими спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Вказані правові наслідки, на думку суду, відповідатимуть засадам справедливості та розумності, а також не створюватимуть загрози втручання у право мирного володіння своїм майном ОСОБА_3 (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яка, будучи спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Суд першої інстанції відхилив доводи представника третьої особи - адвоката Юхимович С.А. про те, що визнання відповідача позову не повинно прийматися судом, оскільки визнанням позову порушуються права третьої особи ОСОБА_2 , з огляду на те, що з урахуванням рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 11.11.2024, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10.04.2025, яким визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, останній може реалізувати свої спадкові права на частку у спадковому майні, у розмірі, визначеному у заповіті ОСОБА_4 , що в повній мірі відповідатиме волі заповідача. 

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом, припустившись істотної помилки при вчиненні правочину - відмови від спадщини, безповоротно втратила право на частку у спадковому майні, тоді як третя особа ОСОБА_2 набув право на прийняття спадщини в повному об`ємі як єдиний фактичний спадкоємець за заповітом, що, на думку суду, спотворює та суперечить волевиявленню спадкодавця ОСОБА_4 , який заповів своє майно у рівних частках трьом онукам - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . 
Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною першою статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами п`ятою, шостою статті 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Статтею 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статями 225, 229-231, 233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №693/1293/21 зазначено, що особа, відмовляючись від спадщини у частині земельної частки (паю), міг відмовитися лише на користь іншого спадкоємця за заповітом. Виходячи з цього, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що померлий помилявся щодо природи складеної ним заяви про відмову від частини спадкового майна та про наявність підстав для визнання недійсною його відмови від прийняття спадщини відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України, оскільки вказана відмова вчинена ним внаслідок помилки.

За змістом статті 1233 та частини першої статті 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 522/9893/17 визначено такі підходи до вирішення спорів, які виникають щодо спадкового майна, визначеного у заповіті: п.49. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування; п.50. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України); п.52. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування; п.53. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; п.54. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; п.55. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Принципи свободи заповіту та поваги до останньої волі заповідача є основоположними принципами спадкового права, які забезпечуються та охороняються державою.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання недійсною викладену у заяві від 05.10.2021 №6-5 відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 від 09.07.2009, зареєстрованого в реєстрі за №11.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дідом позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За життя ОСОБА_4 09.07.2009 склав заповіт, яким на випадок смерті зробив розпорядження, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповідає онукам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 в рівних частках. Заповіт посвідчений Миценко Н.М., секретарем виконавчого комітету, Лукімської сільської ради народних депутатів, зареєстровано в реєстрі №11 (а.с. 19-20).

Спадкове майно після смерті ОСОБА_4 складається із: - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельної ділянки, площею 3,3423 га, кадастровий номер 5323683600:00:008:0018, площею 3,3423 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область Оржицький район, Лукімська с/р. 

Згідно довідки №166/01-17 від 16.08.2024, виданої виконкомом Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, останнім місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований і постійно проживав по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім покійного ОСОБА_4 в цьому будинку на час його смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті зареєстровані, проживали і проживають його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 32).

Таким чином, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємицею першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та фактично прийняла спадщину.

Проте, наявність заповіту ОСОБА_4 від 09.07.2009 вказує про право на спадкування осіб, які визначені у заповіті, якими є онуки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 , розуміючи, що її мати ОСОБА_3 не включена у заповіт, звернулася до Оржицької нотаріальної контори із заявою від 05.10.2021, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилась спадщина, від якої вона відмовляється на користь своєї матері ОСОБА_3 . Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві, та її особу встановлено ОСОБА_6 , старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради (а.с. 21). 

Як правильно встановив суд першої інстанції, що вказана заява була складена ОСОБА_1 не безпосередньо у нотаріальному органі, а посвідчена старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. і адресована Оржицькій нотаріальній конторі органам (а.с. 21). 

При цьому, у заяві відсутнє застереження про те, що позивачу ОСОБА_1 відомі наслідки такої відмови від частини спадщини, тобто що їй як спадкоємиці за заповітом від 09.07.2009 були роз`яснені наслідки такої відмови від спадкування своє частки спадкового майна і що саме у разі такої відмови її частка перейде іншому спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 , оскільки брат ОСОБА_5 також відмовився від спадкування за заповітом на користь своєї матері ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції також встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 приватним нотаріусом Черненко О.О. було роз`яснено про наслідки подання заяви про відмову від спадщини за заповітом.

Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №67303486 від 15.11.2021, приватним нотаріусом Черненко О.О. 15.11.2021 зареєстрована спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 44).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 , підписуючи 05.10.2021 заяву про відмову від спадщини на користь своєї матері ОСОБА_3 , припустилася помилки, у розумінні положень ч. 1 статті 229 ЦК України, щодо права на відмову від своєї частки у спадщині за заповітом на користь матері ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем за законом, а не на користь іншого (інших) спадкоємця (спадкоємців) за заповітом, не усвідомлюючи правових наслідків такої відмови, внаслідок якої позбавила себе права на частку у спадщині.

По справі не встановлено, що спадкоємиці за заповітом ОСОБА_1 при посвідченні заяви від 05.10.2021 старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. були роз`яснені та їй були зрозумілі наслідки відмови від права на спадкування за заповітом на користь своєї матері ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 , проте не є спадкоємицею за заповітом від 09.07.2009, що позивач ОСОБА_1 дійсно розмежовувала правила спадкування за заповітом та за законом, усвідомлювала наслідки своєї відмови від спадкування за заповітом та бажала настання саме таких наслідків. 

Як стверджує позивач ОСОБА_1 , вона розуміла, що її мати ОСОБА_3 як дочка спадкодавця ОСОБА_4 та як його спадкоємиця першої черги за законом, не була включена у заповіт, тому у разі спадкування осіб за заповітом, мати позбавляється права користування майном, яке належить спадкодавцю, зокрема житловим будинком, в якому, згідно даних паспорта на ім`я ОСОБА_3 , виданого 18.01.2006 Оржицьким РВ УМВС України в Полтавській області, ОСОБА_3 значиться зареєстрованою з 04.02.1988 по теперішній час (а.с. 26). Позивач ОСОБА_1 у вказаному домоволодінні значиться зареєстрованою 04.07.2015 (а.с. 15), тобто по досягненню віку 16 років та отримання паспорта громадянина України 04.07.2015, виданого Оржицьким РС УДМС України в Полтавській області (а.с. 14). 

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про помилку, допущену позивачем під час підписання заяви про відмову від спадщини, є помилковим, що обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, у змісті позову позивач вказав три підстави для визнання недійсною відмову від спадщини, а саме: - помилка позивача; - не знання приписів чинного законодавства при підписанні заяви; - введення його в оману старостою Лукімського старостинського округу при складанні заяви, то ці доводи не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки у позові позивач вказувала, що їй не було роз`яснено старостою, що вона може відмовитися від права на спадкування за заповітом лише на користь інших спадкоємців, які значаться у заповіті, що вона не розуміла наслідків такої відмови, а саме що її мати, яка не включена у заповіт (проте постійно проживає у домоволодінні, яке є спадковим майном), у разі такої відмови не отримає частку спадкового майна, т.я. така відмова може бути лише на користь інших спадкоємців за заповітом. 

Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язкова участь особи, яка уклала правочин, є ключовим фактором для доведення невідповідності волі волевиявленню, без неї (або без інших вагомих доказів, які б замінили її свідчення), суд не може втрутитися в дійсність правочину, який відповідає вимогам закону, проте позивач не брала безпосередню участь у судовому засіданні, судові засідання неодноразово відкладалися через неявку позивача, що лише 06.10.2025 від імені позивача надійшла заява, якою повідомлялося, що вона підтримує свої позовні вимоги, що суд не звернув уваги, що у заяві від 06.10.2025 позивач не вказує, яка саме із трьох підстав (помилка; не знання приписів чинного законодавства; введення в оману) підтримується нею як підстава для задоволення позову, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки брати участь у судових засіданнях є правом сторони, справа призначалася до розгляду у підготовчому засіданні на 31.07.2025 (а.с. 52), у справі брав участь представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Рубля О.С. згідно ордеру від 23.07.2025 (а.с. 66). 06.10.2025 позивач ОСОБА_1 подала суду заяву з проханням слухати справи без її участі з причини того, що здійснює догляд за малолітньою дитиною 26.11.2021 р.н., позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 100,101). 

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала жодного доказу, який би вказував на наявність помилки чи введення її в оману під час підписання нею заяви про відмову від спадщини, тобто, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку – неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, то ці доводи спростовуються матеріалами цивільної справи та встановленими фактичними обставинами у ній.

Доводи апеляційної скарги про те, що допит нотаріуса щодо роз`яснення позивачу правових наслідків подання ним зазначеної заяви, не проводився, а ні за ініціативою суду, а ні за клопотанням позивача, то ці доводи не приймаються до уваги, оскільки предметом спору є заява від 05.10.2021 №6-5 про відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 від 09.07.2009, яка була відібрана саме старостою Лукімського старостинського округу Виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. та засвідчена нею. 

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Юхимович Світлани Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення  Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року- залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов