Справа №451/1682/25 Головуючий у 1 інстанції:Магонь О.З. 
Провадження №22-ц/811/3744/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представниці апелянти ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області в складі судді Магонь О.З. від 15 жовтня 2025 року у справі за заявою представниці заявника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року задоволено заяву представниці заявника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна.
Накладено арешт на рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на якому знаходяться грошові кошти у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок та нарахованих процентів, а саме № НОМЕР_2 - Вклад №20194388514 від 12.08.2025.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.
Вважає що ухвала суду першої інстанції винесена з грубим порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Звертає увагу на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Так, обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на весь рахунок, тобто на всю грошову суму, яка знаходиться на ньому, не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а є таким, що буде обмежувати права власника в частині користування та володіння належними грошовими коштами ОСОБА_1 , тим паче, що позивач в позовній заяві не лише не заперечує, а й визнає той факт, що ці кошти є спільним сумісним майном, половина від яких належить саме відповідачці. Таким чином накладення арешту на весь рахунок, що призвело до арешту всіх грошових коштів, розміщених на ньому, є втручанням у мирне володіння особи (відповідачки) своїм майном. Зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не було доведено належними та допустимим доказами, що відповідачкою учиняються хоч якісь дії, які можуть призвести до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вказаного не було встановлено і судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі. Суд при цьому обмежився лише загальними фразами, зокрема оціночними судженнями заявника.
В судове засідання в режимі відеоконференції окрім представниці апелянти ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянти на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 362/1102/19 та задовольняючи заяву, виходив з того, – що предметом майбутнього позову буде поділ майна подружжя, а саме, грошових коштів у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок та нарахованих процентів, які перебувають на банківському рахунку за Договором банківського вкладу між відповідачем, ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк». Із відповіді АТ «Ощадбанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 15.10.2025 видно, що у ОСОБА_1 наявний рахунок банківського вкладу № НОМЕР_2 , а саме Вклад №20194388514 від 12.08.2025 у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок. Суд зазначив, що як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, предметом позову, який заявник має намір подати до суду, є визнання спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу та поділ майна, разом із тим, заявник просить накласти арешт на банківський рахунок в АТ «Ощадбанк», на якому є грошові кошти, зареєстровані за ОСОБА_1 , за Договором банківського вкладу, оскільки існує загроза зняття коштів без згоди заявника. Беручи до уваги норми процесуального законодавства, оцінивши доводи представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з накладенням арешту на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , на якому знаходяться грошові кошти у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок, а саме №UA923257960000026309094388514 - Вклад №20194388514 від 12.08.2025.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, однак частина висновків суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; також частина обставин, які суд вважав встановленими, – не доведена, а тому рішення суду підлягає зміні.
Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.
Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.
Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, – «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».
Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, – розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:
- між сторонами дійсно виник спір та
- існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;
- з`ясувати обсяг позовних вимог,
- дані про особу відповідача, а також
- відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, – вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає зміні.
У жовтні 2025 року представниця заявника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернулась в суд із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, в якій просила:
- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 8 600 000 грн. та нараховані проценти, які перебувають на банківському рахунку за Договором банківського вкладу між відповідачкою, ОСОБА_1 , та АТ «Ощадбанк», та заборонити відповідачці вчиняти будь-які дії щодо вказаного банківського вкладу.
В обґрунтування заяви зазначала, що до Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_3 звернеться із позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна. Предметом спору є визначення прав на спільне сумісне майно позивача і відповідачки, зокрема: грошові кошти на суму 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок за Договором банківського вкладу між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» в місті Шептицький. Ці грошові кошти є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, оскільки були покладені на рахунок АТ «Ощадбанку» під час шлюбу. Відомості про номер банківського вкладу та дату його укладення ОСОБА_1 не надає. Отримання інформації шляхом подання відповідних запитів є неможливим, оскільки відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України. Вказувала, що в ОСОБА_3 є обґрунтовані підстави вважати, що після подання позовної заяви ОСОБА_1 може свідомо вжити заходів, спрямованих на зняття або перерахування грошових коштів із зазначеного банківського рахунку. Такі дії можуть бути вчинені з метою приховування майна чи уникнення його поділу, що призведе до порушення законних майнових прав ОСОБА_3 , унеможливить або істотно ускладнить подальше виконання рішення суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. 
Як вбачається з наведеної заяви про забезпечення позову, – заявник ОСОБА_3 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти у сумі 8 600 000 грн. та нараховані проценти, які перебувають на банківському рахунку за Договором банківського вкладу між відповідачкою, ОСОБА_1 , та АТ «Ощадбанк», та заборонити відповідачці вчиняти будь-які дії щодо вказаного банківського вкладу.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) наявний рахунок банківського вкладу №UA923257960000026309094388514, а саме Вклад №20194388514 від 12.08.2025 у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, наклав арешт на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на якому знаходяться грошові кошти у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок та нараховані проценти.
Таким чином, слід вважати, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви про забезпечення позову, оскільки наклав арешт на рахунок майбутньої відповідачки, про що заявник не просив, а не на кошти, що на ньому перебувають, про що просив заявник.
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.
Також, заявник у своїй заяві вказав, що має намір звернутись до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Предметом майбутнього спору є визначення прав на спільне сумісне майно позивача і відповідачки, зокрема, на грошові кошти в сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок за Договором банківського вкладу між ОСОБА_1 , та АТ «Ощадбанк» в місті Шептицький, з огляду на те, що зазначені кошти були внесені на рахунок під час перебування сторін у шлюбі.
Оцінюючи доводи заявника про належність вказаних коштів до спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів зазначає, що це питання є спірним, зважаючи на необхідність звернення до суду з такими вимогами, та підлягає вирішенню під час розгляду позову по суті. Водночас накладення арешту на всю суму грошових коштів не виходить за межі предмета заявленого позову, оскільки вцілому у вимогах позивача ставитиметься питання належності до сумісної власності подружжя всієї суми коштів та подальший поділ цих коштів. Накладення ж арешту на лише частину суми, наприклад, на половину, про що вказує апелянт, може призвести до неможливості виконання потенційного рішення суду про скажімо виділення більшої частини коштів від половини вказаної суми, що можливо зважаючи на можливість відступу суду від рівності часток подружжя або врахування наявності певних особистих коштів у вказаній сумі, врахування іншого майна при здійсненні поділу, тощо. 
Також, із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору є лише грошова сума 8 600 000 грн. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви в частині накладення арешту на нараховані проценти слід було б відмовити, оскільки вони не є предметом заявленого спору. Про це в заяві про забезпечення майбутній позивач не вказав.
Окрім цього, враховуючи, що по суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника), то накладання арешту на грошові кошти вже охоплює заборону вчинення будь-яких дій з цими грошовими коштами. 
Відтак, колегія суддів вважає, що вимоги заяви в частині заборони відповідачці вчиняти будь-які дії щодо вказаного банківського вкладу є безпідставними та такими, що фактично дублюватимуть першу вимогу про накладення арешту на грошові кошти.
Зважаючи на вказане, а саме те, що спір виник стосовно поділу майна подружжя, а саме грошових коштів, невжиття заходів забезпечення позову слід вважати ставить під загрозу можливість виконання потенційного рішення суду про задоволення позову: оскільки спірні кошти можуть бути зняті із банківського рахунку, перераховані на інший рахунок та, зважаючи на перебування такого спору у суді, також, є ризик того, що спірні кошти можуть бути втрачені для здійснення поділу (витрачені, відчужені, втрачені, використані в інший спосіб), що відповідно слід вважати загрозою, яка обґрунтовано вказує на необхідність вжиття заходів забезпечення, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання потенційно можливого рішення про задоволення позову, яким позивач захищає своє майнове право.
За таких обставин, слід вважати, що наявні потенційні загрози для виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, однак враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково визнавши її доводи частково обґрунтованими, а ухвалу суду відповідно слід змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в такій редакції: «Заяву представниці заявника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна – задовольнити частково. Накласти арешт на грошові кошти у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок, які перебувають на банківському рахунку за Договором банківського вкладу № НОМЕР_2 , а саме Вклад №20194388514 від 12.08.2025 укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» у АТ «Державний ощадний банк України». В задоволенні решти заяви – відмовити».
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року – змінити.
Резолютивну частину ухвали викласти в такій редакції:
«Заяву представниці заявника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна – задовольнити частково. 
Накласти арешт на грошові кошти у сумі 8 600 000 (вісім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок, які перебувають на банківському рахунку за Договором банківського вкладу № НОМЕР_2 , а саме Вклад №20194388514 від 12.08.2025 укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» у АТ «Державний ощадний банк України».
В задоволенні решти заяви – відмовити.»
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді:        Н.П. Крайник

М.М. Шандра