Справа № 201/13677/25
Провадження № 2/201/1271/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Опішнянської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Опішнянської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що 05.03.2016 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. 
В даному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народився син - ОСОБА_3 . 
Протягом тривалого часу стосунки з відповідачем розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен з подружжя жив окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Дружина, перебуваючи з позивачем в шлюбі, почала влаштовувати своє нове життя з іншим чоловіком. 
В червні 2021 році відповідач зібрала свої речі та залишила родину, а спільну дитину лишила проживати з батьком. 
На даний час позивач проживає з дитиною окремо від відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . 
В зв`язку з тим, що сім`я припинила своє існування позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та 27 березня 2025 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано. 
Відповідач з червня 2021 року жодного разу не цікавилася життям сина та будь-якої участі у його вихованні не брала. 
Відповідач, забравши свої речі в червні 2021 року, влаштувала своє сімейне та безтурботне життя з іншим чоловіком при цьому в повній мірі перестала цікавиться життям та здоров`ям дитини, умовами її проживання та загальним розвитком. 
Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. 
Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не приймає участі у створенні умов для належного розвитку дитини. 
Позивач неодноразово намагався зустрітися з відповідачем та обговорити питання щодо подальшої участі матері у спілкуванні з дитиною, але, нажаль, відповідач жодним чином не реагувала на звернення. 

Також неповнолітній син разом з батьком неодноразово намагалися зв`язатися з відповідачем по відеозвязку, але відповідач не виявила бажання спілкуватися із сином. 
Після цих подій і сам син в категоричній формі відмовся спілкуватися з батьком про його матір. 
Прортягом тривалого часу дитина взагалі уникала розмов щодо своєї матері. 
Таким чином, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання. 
Відповідач жодного разу не відвідала навчальний заклад де навчається син, не цікавилася його успіхами, що підтверджується відповідними довідками з навчального закладу та спортивної секції.
12 вересня 2025 року комісією з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Опішнянської селищної ради складено акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 разом із малолітнім сином - ОСОБА_3 , в якому комісією встановлено факт забезпечення батьком належних умов проживання малолітньому сину. Комісія встановила факт небажання відповідача спілкуватися з дитиною та надавати сину необхідний догляд та допомогу, визнала за доцільне визначити місце проживання дитини саме з батьком - ОСОБА_1 .. Даний висновок був затверджений виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради 22 жовтня 2025 року. 
З наведених підстав, посилаючись на норми ст.164 СК України, позивач просив позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) (а.с.1-6).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2025 року зазначену вище позовну заяву розподілено судді Куць О.О. (а.с. 39).
Ухвалою судді Куць О.О. від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44).
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року зобов`язано виконавчий комітет Опішнянської селищної ради Полтавської області надати суду висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 107 зворот).
В судовому засіданні позивач та його представник просили позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не направила.
Представник Служби у справах дітей Опішнянської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами (а.с.95).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 05 березня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2025 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2025 року (а.с.20-22, 23).
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітнього сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.16).
Дитина навчається в Опішнянському ліцеї Опішнянської селищної ради Полтавської області, що підтверджується довідкою навчального закладу № 42 від 27 лютого 2025 року (а.с.25).
Згідно характеристики учня — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеної 26 серпня 2018 року Опішнянським ліцеєм Опішнянської селищної ради Полтавської області, батько дитини бере активну участь у житті сина, відвідує батьківські збори, допомагає в організації позакласних заходів, займається вихованням дитини, натомість мати успіхами дитини не цікавиться, до школи дитину не приводить, з сином не проживає, з класним керівником на зв`язок не виходить (а.с.26).
Відповідно до довідки № 78 від 25 серпня 2025 року, складеної КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Опішнянської селищної ради, на прийоми до лікаря сина приводить лише батько, всі рекомендації виконує, дитина щеплена за віком (а.с.27).
Згідно довідки від 01 вересня 2025 року складеної ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15 березня 2025 року відвідує карате, на заняття та змагання сина приводить та забирає батько, який бере активну участь у тренуваннях. Однак, мати жодного разу на заняття та змагання сина не приводила, його успіхами не цікавилась та зв`язок з тренером не виходила (а.с. 28).
Актом обстеження умов проживання встановлено, що за адресою проживання дитини: АДРЕСА_1 (мешкають: власник — ОСОБА_6 , чоловік — ОСОБА_7 , син — ОСОБА_1 , онук — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) добрі умови, є місце для занять та відпочинку дитини, житло обладнане комунікаціями, зроблено ремонт (а.с.29).
Предметом спору у даній цивільній справі є позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина та стягнення аліментів на утримання дитини на користь батька.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20 та інших).
Наведене також узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462 св 20).
Як вбачається з матеріалів справи, висновком комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Опішнянської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Опішнянської селищної ради № 121 від 22 жовтня 2025 року, Комісія визначила доцільним визначити місце проживання дитини з батьком.
Згідно вказаного висновку до служби у справах дітей Опішнянської селищної ради надійшло звернення від ОСОБА_1 , в який останній просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним. Комісією врахований акт обстеження умов проживання, а також те, що, зі слів сусідів, вони проживають удвох, матір ніхто не бачив, дитина за нею не сумує, мати не займається дитиною.
У вказаному Висновку не зазначено щодо наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини.
Звертаючись із позовною заявою, позивач вказував, що відповідач не мешкає з родиною з червня 2021 року, зібрала речі та лишила проживати дитину з ним.
З матеріалів справи вбачається, що через 4 роки, а саме 28 лютого 2025 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.
Слід зазначити, що у позовній заяві від 28 лютого 2025 року, копія якої наявна у матеріалах справи, позивач вказував, що протягом останнього часу стосунки з жінкою розладились, кожен живе окремим життям (а.с. 17-18).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2025 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2025 року, шлюб між сторонами було розірвано.
Звертаючись у жовтні 2025 року з позовом до суду позивач вказував, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не мешкає разом із сином, не спілкується з ним, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. 
У судовому засіданні син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказував, що з матір`ю не спілкується, він мешкає в Опішні з татом, бабусею та дідусем, мати не відвідує батьківські збори, не вітає зі святами, він не знає місця її проживання. 
Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року зобов`язано виконавчий комітет Опішнянської селищної ради Полтавської області надати суду висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Опішнянської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 22 грудня 2025 року, затвердженого рішенням Опішнянської селищної ради № 162 від 22 грудня 2025 року, комісія дійшла висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи те, що не достатньо підстав для позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав, виконавчий комітет Опішнянської селищної ради, як орган опіки та піклування, дійшов висновку, що при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покладається на розсуд суду.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Досліджуючи висновок опіки та піклування, суд погоджується з висновком Комісії щодо не достатності підстав для позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина.
Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав здійснюється виключно в інтересах дитини та  повинно бути спрямоване на захист інтересів дитини та її прав, а також запобігання шкоді її життю, здоров`ю чи вихованню. 
У даній справі позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина буде відповідати інтересам самої дитини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже такі заходи допускаються лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в її діях. 
Оцінюючи зібрані докази суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
У справі не доведено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
У заяві від 12 листопада 2025 року, складеної на ім`я начальника служби у справах дітей, остання вказала, що усвідомлює, що її син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає з батьком, зазначила, що не може і не хоче приймати участь у вихованні дитини (а.с. 65).
Між тим, вказаний документ не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від участі у вихованні дитини суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Відтак у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити.
Разом із цим, згідно із ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оскільки обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відтак позовну заяву в частині стягнення аліментів слід задовольнити.
Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини з дня пред`явлення позову — 28 жовтня 2025 року.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265,355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Опішнянської селищної ради про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Опішнянської селищної ради про стягнення аліментів — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 жовтня 2025 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття. 
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа - Служба у справах дітей Опішнянської селищної ради, ЄДРПОУ 43962077, адреса: Полтавська обл., Полтавський район, смт Опішня, вул. Перемоги, 3.
Повний текст буде складено 13 квітня 2026 року.

Суддя    О.О.Куць