ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/3206/25 

Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р., 
за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінтер Груп», ОСОБА_1 про стягнення 2 621 043,93грн, за участі представників від:
позивача – Гвоздь З.В.(ордер АМ №1159160 від 03.10.2025); 
відповідача 1 – не з`явилися;
відповідача 2 – не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» (далі – позивач, ТОВ «Житомирський картонний комбінат») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінтер Груп» (далі – відповідач 1, ТОВ «Техноінтер Груп»), ОСОБА_1 (далі – відповідач 2, ОСОБА_1 ) та просить стягнути солідарно з відповідачів 2 621 043,93грн з яких: 2 000 000грн - основний борг; 37 372,68грн - втрати від інфляції за період з 01.01.2025 по 07.10.2025; 23 671,25грн - 3% річних за період 01.01.2025 по 07.10.2025; 560 000грн - пеня за період з 01.01.2025 по 07.10.2025 (з урахуванням нової редакції позовної заяви).
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем 1 зобов`язань за договором від 22.11.2024 б/н про реструктуризацію заборгованості в частині сплати платежів у встановлений договором строк, за виконання якого відповідачем 1 поручився відповідач 2 – ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 22.11.2024 б/н. При цьому, відповідач 2 на вимогу не виконав відповідних зобов`язань за відповідача 1 (т.1 а.с.70-72).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2025 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 03.12.2025 о 15:30, визнано явку сторін обов`язковою, встановлено строк відповідачам для подання відзиву на позов, а також роз`яснено ТОВ «Техноінтер Груп`про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет в системі Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі – ЄСІТС; т.1 а.с.80-82).
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 04.11.2025 о 19:34, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.84).
Відповідач 1 – ТОВ «Техноінтер Груп», в порушення вимог ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), не зареєстрував електронний кабінет в ЄСІТС, що підтверджується відповіддю від 03.11.2025 №27762070 про відсутність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС (т.1 а.с.79).
Як визначено ч.11 ст.242ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копія ухвали від 03.11.2025 направлена відповідачу 1 рекомендованим поштовим відправленням №R067031448767, яке повернуто з довідкою від 13.11.2025 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано «адресат відсутній» (т.1 а.с.85-89), а відповідачу 2 - рекомендованим поштовим відправленням №R067031450656, яке повернуто з довідкою від 21.11.2025 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано «адресат відсутній» (т.1 а.с.100-104). При цьому, адреси, за якими направлені поштові відправлення, відповідають адресі: відповідача 1, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як станом на 21.10.2025 (т.1 а.с.58), так і станом на 17.11.2025 (т.1 а.с.90); відповідача 2, яка зареєстрована в Єдиному державному демографічному реєстрі відповідно до відповіді від 20.10.2025 №1911274 (т.1 а.с.60); інших адрес відповідачі суду не повідомляли.
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.
В силу п.п.2, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу - наступного робочого дня – 05.11.2025; відповідачу 1 – 13.11.2025 (день складання довідки відділенням поштового зв`язку); відповідачу 2 – 21.11.2025 (день складання довідки відділенням поштового зв`язку).
03.12.2025 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 призначено підготовче засідання на 22.12.2025 о 14:00 (т.1 а.с.105). 
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 08.12.2025 о 19:14, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.107).
Копія ухвали від 08.12.2025 направлена: відповідачу 1- рекомендованим поштовим відправленням №R067053615365, яке повернуто з довідкою від 29.12.2025 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній» (т.1 а.с.126-129); відповідачу 2 – рекомендованим поштовим відправлення №R067053617651, яке вручено 18.12.2025, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (т.1 а.с.123).
22.12.2025 судом прийнято ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання (т.1 а.с.119-121), якою продовжено строк підготовчого провадження на 10 днів та відкладено підготовче засідання на 12.01.2026 о 14:45.
Судом продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.177 ГПК України, оскільки це необхідно для забезпечення учасникам справи реалізації їх процесуальних прав та вирішенні всіх питань, визначених ч.2 ст.182 ГПК України, які необхідні для повного та об`єктивного вирішення спору.
Судом відкладено підготовче засідання на підставі ч.2 ст.183 ГПК України, оскільки не всі питання, які мали бути вирішені у підготовчому засіданні розглянуті, враховуючи заявлене позивачем клопотання про необхідність подання додаткових доказів на підтвердження виникнення основного зобов`язання.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2025 відповідачів повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 12.01.2026 о 14:45 (т.1 а.с.124). 
Копія ухвали від 23.12.2025 направлена відповідачу 1 рекомендованим поштовим відправленням №R067067757154, яке повернуто з довідкою від 10.01.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій не вказано причини повернення (т.1 а.с.228-231), а відповідачу 2 - рекомендованим поштовим відправленням №R067067758061, яке повернуто з довідкою від 10.01.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній» (т.1 а.с.224-227). При цьому, відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відправлення №R067067757154 повернуто за закінченням строку зберігання.
07.01.2026 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення підстав позову, до якої долучено позовну заяву у новій редакції та докази, на підтвердження обставин, викладених у ній (т.1 а.с.131-132).
Доповнюючи підстави позову, позивач вказує, що борг, який мав оплатити відповідач за договором від 22.11.2024 про реструктуризації заборгованості, виник внаслідок оплати позивачем будівельних робіт за договором підряду №24-05/24 від 24.05.2024, які фактично не виконані.
12.01.2026 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 20 днів та призначено підготовче засідання на 02.02.2026 о 14:00 (т.1 а.с.235).
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 20.01.2026 о 16:01, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.237).
Копія ухвали від 20.01.2026 направлена відповідачу 1 рекомендованим поштовим відправленням №R067084523922, яке повернуто з довідкою від 05.02.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій не вказано причини повернення (т.2 а.с.15-18), а відповідачу 2 -рекомендованим поштовим відправленням №R067084527073, яке повернуто з довідкою від 06.02.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній» (т.2 а.с.11-14). При цьому, відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відправлення №R067084523922 повернуто за закінченням строку зберігання.
Ухвалами від 02.02.2026, які занесені до протоколу засідання (т.2 а.с.4-5), судом: прийнято уточнену позовну заяву; зобов`язано позивача надати оригінал заяви свідка – ОСОБА_2 ; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026 о 15:00. 
Судом прийнято уточнену позовну заяву, яка за своїм змістом є фактично заявою про зміну підстав позову, оскільки право позивача на зміну підстав позову визначено ч.3 ст.46 ГПК України та реалізовано ним у встановлений строк - до закінчення підготовчого засідання, а копія відповідної заяви, як передбачено ч.5 ст.46 ГПК України, направлена відповідачу 2. При цьому, судом враховано, що оскільки відповідна заява подана позивачем через систему «Електронний суд», а відповідач 1 не виконав обов`язку, встановленого ч.6 ст.6 ГПК України, щодо реєстрації електронного кабінету, позивач відповідно до абз.2 ч.7 ст.42 ГПК України звільнений від обов`язку направляти її копію ТОВ «Техноінтер Груп».
Суд зобов`язав позивача подати оригінал заяви свідка відповідно до ст.88 ГПК України, що передбачає подання саме оригіналу посвідченої нотаріально заяви свідка, підписаної власноруч.
Підготовче провадження закрито у відповідності з п.3 ч.1 ст.185 ГПК України, у зв`язку із виконанням завдань підготовчого провадження.
З метою повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, їм направлено ухвалу від 02.02.2026 (т.1 а.с.6): відповідачу 1- рекомендованим поштовим відправленням №R067092382815, яке повернуто з довідкою від 20.02.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній» (т.2 а.с.26-29); відповідачу 2 - рекомендованим поштовим відправленням №R067092384540, що повернуто з довідкою від 20.02.2026 відділенням поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній» (т.2 а.с.31-34).
03.02.2026 на виконання вимог ухвали від 02.02.2026, яка занесена до протоколу засідання, від позивача надійшла заява свідка в оригіналі (т.2 а.с.8-9).
Відповідачі правом подати відзив на позов у встановлений судом строк не скористалися, заяв про продовження встановленого судом строку не подавали.
Як установлено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
У судовому засіданні 02.03.2026 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити; представники відповідачів не з`явилися; відповідачі про причини неявки представників суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.
24.05.2024 між ТОВ «Житомирський картонний комбінат» (далі – замовник) та ТОВ «Техноінтер Груп» (далі – виконавець) укладено договір підряду №24-05/24 (т.1 а.с.141-145; далі – договір підряду).
Відповідно до п.п.1.1 договору підряду замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати ремонтні та оздоблювальні роботи, встановлення об`ємних букв з підсвіткою по об`єкту: «Реконструкція основної адміністративної будівлі та прохідної замовника за адресою: майдан Станишівський, 7, Житомир, Житомирська область, 10019». Замовник, як установлено таким пунктом договору, зобов`язується приймати виконані належним чином роботи та оплачувати їх вартість відповідно до умов договору.
В силу п.3.2 договору підряду вартість робіт за цим договором встановлюється у додаткових угодах до договору.
Згідно п.п.3.1, 3.4, 3.5 договору підряду: загальна сума договору визначається загальною сумою всіх додатків, які є невід`ємною частиною цього договору; орієнтовна сума договору еквівалентна 2 873 114,43грн з ПДВ на дату укладення договору; сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідного додаткової угоди; загальна вартість за договором згідно з кошторисом складає 2 873 114,43грн, в т.ч. ПДВ 20%; розрахунки за договором відбуваються відповідно до графіку, вказаному в додатку №4, який є невід`ємною частиною договору.
Факт належного виконання робіт фіксується в акті приймання-передачі виконаних робіт, який складається, підписується виконавцем та замовником (п.4.1 договору підряду).
Договір підряду, як визначено його п.7.1, набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2025, а в частині взаєморозрахунків – до їх повного здійснення; якщо за 10 днів до закінчення терміну дії цього договору жодної стороні не надійде повідомлення про припинення його чинності, договір вважається продовжений сторонами на наступний рік.
08.07.2024 сторонами укладено договір про зміни №1 до договору підряду, яким доповнено договір новим додатком №6 «договірна ціна на виконання робіт системи блискавкозахисту» та визначено, що загальна вартість робіт за договором згідно кошторису складає 123 452,94грн, в т.ч., ПДВ 20% (п.3.1) (т.1 а.с.153-154).
08.07.2024 сторонами укладено договір про зміни №2 до договору підряду (т.1 а.с.157-160), яким, зокрема, доповнено договір новим додатком №7 «договірна ціна» та п.2.1 передбачено, що ціна на роботи по монтажу систем кондиціонування замовника з урахуванням податку на додану вартість складає 409 756,50грн, в т.ч. ПДВ 68292,75грн згідно кошторису; можливі зміни до кошторису вносяться за погодженням сторін у випадку збільшення або зменшення фактичних об`ємів робіт, використаних матеріалів
Також, 10.07.2024 сторонами укладено договір про зміни №3 до договору підряду (т.1 а.с.162-163), яким доповнено договір додатком №8 «договірна ціна» та п.5.1 визначено, що загальна вартість по договору згідно кошторису складає 250 000,50грн, в т.ч., ПДВ 20%.
За фактом виконання будівельних робіт сторонами підписані акти виконаних робіт (додаткові роботи)/приймання виконаних будівельних робіт на суму 2 019 632,83грн, а саме від:
- 01.07.2024 №1 на суму 194 570грн (т.1 а.с.175);
- 01.07.2024 №2 на суму 26 530,50грн (т.1 а.с.176);
- 20.07.2024 №3 на суму 197 820грн (т.1 а.с.177);
- 20.07.2024 №4 на суму 25 577,50грн (т.1 а.с.178);
- 31.07.2024 №5 на суму 409 756,50грн (т.1 а.с.179-183);
- 12.08.2024 №6 на суму 251 661,60грн (т.1 а.с.184);
- 28.08.2024 №7 на суму 374 360,30грн (т.1 а.с.185);
- 04.09.2024 №8 на суму 439 113,70грн (т.1 а.с.186);
- 03.10.2024 №1 на суму 100 242,73грн (т.1 а.с.187).
Також, відповідачем 1 передано у власність позивача матеріали на загальну суму 208 579,79грн відповідно до договору підряду, а саме від: 23.12.2024 №35 на суму 42 039,57грн (т.1 а.с.188); 23.12.2024 №36 на суму 166 540,22грн (т.1 а.с.189).
Для оплати виконаних робіт відповідач 1 виставив позивачу рахунки на оплату від: 08.07.2024 №17 на суму 123 452,94грн (т.1 а.с.199), 08.07.2024 №16 на суму 409 756,50грн (т.1 а.с.203), 14.08.2024 №15 на суму 67 833,50грн (т.1 а.с.206), 14.08.2024 №14 на суму 210000грн (т.1 а.с.208), 03.09.2024 №25 на суму 269 425грн (т.1 а.с.210), 13.09.2024 №30 на суму 144 000грн (т.1 а.с.213), 20.09.2024 №31 на суму 165 000грн (т.1 а.с.216), 25.09.2024 №33 на суму 120 000грн (т.1 а.с.217), 27.09.2024 №34 на суму 117000грн (т.1 а.с.219), 30.09.2024 №36 на суму 176 000грн (т.1 а.с.221).
В якості оплати робіт за договором та використаних матеріалів позивачем сплачено загалом 4 228 212,62грн, що підтверджується платіжними інструкціями від:
 06.06.2024 №5575 на суму 366 459грн (т.1 а.с.197);
 11.06.2024 №5699 на суму 659 000грн (т.1 а.с.196);
 27.06.2024 №6303 на суму 203 755,69грн (т.1 а.с.195);
 04.07.2024 №6605 на суму 256 100,50грн (т.1 а.с.194);
 09.07.2024 №6729 на суму 86 417,05грн (т.1 а.с.198);
 09.07.2024 №6730 на суму 355 456,50грн (т.1 а.с.200);
 10.07.2024 №6769 на суму 550 417,30грн (т.1 а.с.193);
 12.07.2024 №6875 на суму 102 654,69грн (т.1 а.с.192);
 25.07.2024 №7378 на суму 223 397,50грн (т.1 а.с.204);
 05.08.2024 №7679 на суму 54 300грн (т.1 а.с.202);
 15.08.2024 №8096 на суму 67 833,50грн (т.1 а.с.205);
 15.08.2024 №8097 на суму 210 000грн (т.1 а.с.207);
 27.08.2024 №8458 на суму 37 035,89грн (т.1 а.с.201);
 03.09.2024 №8757 на суму 269 425грн (т.1 а.с.209);
 11.09.2024 №9053 на суму 63 960грн (т.1 а.с.211);
 17.09.2024 №9242 на суму 144 000грн (т.1 а.с.212);
 24.09.2024 №9495 на суму 82 500грн (т.1 а.с.214);
 26.09.2024 №9582 на суму 202 500грн (т.1 а.с.215);
 02.10.2024 №9806 на суму 117 000грн (т.1 а.с.218);
 04.10.2024 №9890 на суму 176 000грн (т.1 а.с.220).
Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за договором підряду за період з 01.01.2024-20.11.2024 за договором №24-05/24 від 24.05.2024, який підписано сторонами, визначено: сплачено – 4 228 212,62грн; роботи виконано на суму – 2 019 632,83грн; залишок сплачених коштів – 2 208 579,79грн (т.1 а.с.166).
Відповідно до листа-вимоги (претензії) від 01.11.2024 за вих.№944 позивач вимагав від відповідача 1 повернути грошові кошти у розмірі 2 208 579,79грн, як такі, що сплачені за роботи, які не виконані (т.1 а.с.172). У відповідному листі позивач вказав про втрату інтересу до подальшого виконання робіт відповідачем 1 та пропонував, у випадку неможливості повернення коштів протягом 7 днів укласти договір реструктуризації боргу на 10 місяців із надання поруки.
На підтвердження направлення вказаної претензії на зареєстровану адресу відповідачу 1 надано: поштову накладну №1001900793219; опис вкладення до відправлення, прийнятого за такою накладною; фіскальний чек від 19.11.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлення (т.1 а.с.174, зворот).
22.11.2024 між ТОВ «Житомирський картонний комбінат» (далі – кредитор) та ТОВ «Техноінтер Груп» (далі - боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості (т.1 а.с.18-20; далі – договір реструктуризації).
Відповідно до п.1 договору реструктуризації: у порядку та на умовах, що визначені договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за договором підряду №24-08/24 від 24.05.2024 та, укладених в рамках такого договору договорів про зміни №1 від 08.07.2024, №2 від 08.07.2024 та №3 від 10.07.2024, та всіма іншими договорами, укладеними сторонами, що є основною заборгованістю боржника, яка утворилася у боржника перед кредитором та не погашена станом на дату укладення договору про реструктуризацію боргу згідно з договором (договорами) №24-08/24 від 24.05.2024 та укладених в рамках нього договорів про зміни №1 від 08.07.2024, №2 від 08.07.2024, №3 від 10.07.2024 та всіма іншими договорами, укладеними сторонами (далі – заборгованість), шляхом розстрочення; до складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі, оплату яких сторони будуть погоджувати окремо.
Сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1 вказаного договору становить 2000000грн (п.3 договору реструктуризації).
Згідно п.4 договору реструктуризації: боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в п.3 договору, шляхом перерахування щомісяця коштів з поточного рахунка боржника на поточний рахунок кредитора рівними частинами по 200000грн щомісячно або в більшій сумі, починаючи з першого числа наступного місяця, після якого укладено договір (а саме оплата з грудня 2024 року) відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною, не пізніше останнього числа відповідного поточного місяця; сторони погодили, що відстрочення погашення заборгованості за цим договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором після завершення періоду такого відстрочення.
В силу п.п.6, 7, 9 договору реструктуризації: у разі коли у боржника існує прострочена сума оплати щомісячних платежів за попередні місяці/місяць, кредитор має право стягнути з боржника штрафні санкції/неустойку в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання боржником даного зобов`язання; боржник має право на дострокове погашення заборгованості; у випадку оплати понад погоджену суму поточного платежу мінімум в два рази, боржник одноразово має право сплатити в наступному місяці суму, що є залишком від сплаченої (понад) суму поточного платежу до встановленої графіком суми платежу в поточному місяці оплати; укладення та виконання даного договору реструктуризації забезпечується особистою порукою громадянина України ОСОБА_1 , який гарантує виконання боржником зобов`язань за договором на суму заборгованості, що підлягає реструктуризації.
За повне або часткове нездійснення платежів згідно з графіком погашення заборгованості у розмірі, що дорівнює сумі місячного платежу, кредитор має право: здійснювати заходи щодо дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної суми заборгованості згідно з цим договором; нараховувати на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойку (штраф, пеню), проценти річних, інфляційні нарахування (п.10 договору реструктуризації).
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін; договір діє протягом 11 місяців - з дати укладення (підписання) або до моменту повного виконання сторонами зобов`язань по ньому (п.11 договору реструктуризації).
Згідно визначеного сторонами графіку відповідач 1 щомісячно-у період з грудня 2024 року по вересень 2025 року зобов`язаний сплачувати на користь позивача по 200 000грн (т.1 а.с.21-22).
З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем 1 за договором між ТОВ «Житомирський картонний комбінат» (далі - кредитор) та ОСОБА_1 (далі - поручитель) укладено договір поруки від 22.11.2024 б/н (далі - договір поруки; т.1 а.с.23-24).
Для цілей договору сторони визначили вживати терміни у наступному значені, зокрема: основна угода - договір підряду №24-08/24 від 24.05.2024 та укладені в рамках нього договори про зміни №1 від 08.07.2024, №2 від 08.07.2024 та №3 від 10.07.2024, укладені між ТОВ «Житомирський картонний комбінат» та ТОВ «Техноінтер Груп», з усіма діючими та такими, що можуть бути внесені у майбутньому змінами та доповненнями до них. 
Згідно п.п.1.1-1.3 договору поруки: поручитель поручаться перед кредитором за виконання усіх зобов`язань боржника у їх повному обсязі як солідарний боржник; розмір зобов`язань боржника визначається відповідно до основної угоди; порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання боржника із врахуванням основної угоди, а також змін та/або доповнень до неї з моменту набрання ними чинності.
Як визначено п.2.3 договору поруки, поручитель зобов`язаний належно, повністю виконати зобов`язання боржника у випадку та з моменту виникнення заборгованості боржника у зв`язку із порушенням умов основної угоди чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (ліквідація, відсутність коштів, банкрутство, інші боргові чи кредитні зобов`язання, тощо); кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов`язань боржника за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами основної угоди.
В силу п.2.9 договору поруки, якщо кредитор надіслав поручителю вимогу про погашення заборгованості боржника і протягом 5 банківських днів з моменту її відправлення поручитель не виконає цю вимогу, поручитель сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості боржника за основною угодою за кожний день існування заборгованості, починаючи з шостого банківського дня з дати відправлення поручителю вказаної вимоги.
Порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого основною угодою та до моменту повного належного виконання зобов`язань боржника; непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості боржника не тягне за собою припинення поруки; кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості боржника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості боржника (п.3.1 договору поруки).
Договір поруки, як передбачено його п.3.2, вступає в силу з моменту його укладення та діє до моменту належного виконання усіх зобов`язань боржника за основною угодою та поручителя за договором.
В заяві свідок – ОСОБА_2 , що на момент нотаріального посвідчення афідевіту займав посаду начальника служби безпеки ТОВ «Житомирський картонний комбінат», повідомив, що 22.11.2024 у його присутності між позивачем та відповідачами укладено договори реструктуризації та поруки, які підписані особисто ОСОБА_1 (т.2 а.с.9).
Відповідно до вимог від 06.02.2025 за вих.№57 (т.1 а.с.35), від 10.06.2025 за вих.№278 (т.1 а.с.37) позивач вимагав від відповідача 1 сплатити борг за договором реструктуризації, а також нараховані штрафні санкції. На підтвердження направлення вказаних вимог надано: поштові накладні №№1001900794363, 1001900799217; описи вкладення до відправлень, прийнятих за такими накладними; фіскальні чеки від 06.02.2025, 18.06.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлень (т.1 а.с.36, 40).
Крім того, згідно вимоги від 05.02.2025 за вих.№56/1 позивач вимагав від відповідача 2 сплатити борг за договором реструктуризації у розмірі 400 000грн (т.1 а.с.33). Відповідна вимога 06.02.2025 направлена відповідачу 2, що підтверджується поштовою накладною №1001900794355; описом вкладення до відправлень, прийнятого за такою накладною; фіскальним чеком від 06.02.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлення (т.1 а.с.34).
14.10.2025 позивач направив відповідачу 1 лист-вимогу (претензію) від 14.10.2025 за вих.№470, у якому вимагав сплатити борг за договором реструктуризації у розмірі 2 000 000грн, а також штрафні санкції у розмірі 2 941 043,93грн (т.1 а.с.25). 
На підтвердження направлення вказаної претензії на зареєстровану адресу відповідача 1 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, пров. Будівельників, буд. 1, оф. 10) та на поштову адресу, що вказана у договорі реструктуризації (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 20) надано: поштові накладні №№1001400656843, 1001400656851; описи вкладення до відправлень, прийнятих за такими накладними; фіскальні чеки від 14.10.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлень (т.1 а.с.28,зворот - а.с.29).
14.10.2025 позивач направив відповідачу 2 – ОСОБА_1 вимогу від 14.10.2025 за вих.№471, у якій вимагав сплатити борг у розмірі 2 000 000грн, а також штрафні санкції у розмірі 2 941 043,93грн (т.1 а.с.30). На підтвердження направлення вказаної вимоги надано: поштову накладну №1001400656860; опис вкладення до відправлення, прийнятого за такою накладною; фіскальний чек від 14.10.2025 щодо оплати послуг пересилання відправлення (т.1 а.с.31-32). При цьому, в поштовій накладній одержувачем такого листа визначено ТОВ «Техноінтер Груп», однак, згідно повідомлення позивача, яке прийнято АТ «Укрпошта, позивач просив переадресувати таке направлення Магдичу О,Д
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідачів солідарного обов`язку повернути кошти, отримані за роботи, які фактично не виконаніза графіком, узгодженим сторонами, а також застосування відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобов`язання.
Заявлені позивачем вимоги суд вважає частково обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.318 ГК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та укладення договору підряду) за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об`єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.
При цьому, ч.2 ст.318 ГК України передбачено, що договір підряду відповідно до цієї статті укладається, зокрема, на виконання окремих комплексів будівельних, монтажних, спеціальних, проектно-конструкторських та інших робіт, пов`язаних з будівництвом об`єктів.
Як визначено ч.2 ст.317 ГК України, загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Так, ч.ч.1,2 ст.837 ЦК України установлено, що: за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Частиною 4 ст.849 ЦК України визначено право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Крім того, ч.3 цієї статті установлено, що якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Отже, фактично реалізуючи відповідне право на відмову від договору, позивач у вимозі від 01.11.2024 за вих.№944 (т.1 а.с.172) повідомив про втрату інтересу до виконання зобов`язань підрядником з виконання робіт, посилаючись на не виконання таких робіт у строк.
В силу ч 3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Таким чином. відповідний договір підряду є розірваним з моменту отримання відповідного листа відповідачем 1. Поряд з цим, оскільки роботи частково сплачувались авансом, після припинення договору підряду у відповідача 1 залишились грошові кошти, перераховані йому позивачем в рахунок оплати робіт за відповідним договором, що фактично не виконані.
Як визначено ч.1 ст.1212 ЦК України: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно: особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, відповідно до ч.2 такої статті, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а в силу п.3 ч.3 такої статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Отже, оскільки договір підряду розірвано, в позивачем в рахунок оплати робіт за договором сплачено грошових коштів на 2 208 579,79грн більше, що підтверджується також двостороннім актом станом на 20.11.2024 (т.1 а.с.166), відповідні грошові кошти мали бути повернуті відповідачем 1, враховуючи, що підстава, на якій вони набуті відпала, т.я. договір підряду розірвано, а відповідні роботи, що оплачені, не виконані і обов`язку їх виконувати після розірвання договору підояду не має. 
Порядок та строк виконання частини відповідного зобов`язання, що є позадоговірним, а саме повернення грошових коштів у розмірі 2 000 000грн сторонами узгоджено у договорі реструктуризації, що не суперечить чинному законодавству, оскільки ч.4 ст.179 ГК України (в редакції, чинній на момент укладення договору реструктуризації) визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно дост.ст.525, 526 ЦК України: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, враховуючи умови договору реструктуризації та положення наведених норм, відповідач 1 мав виконати свій обов`язок з повернення позивачу грошових коштів у розмірі 2000 000грн у строки, узгоджені сторонами у договорі реструктуризації.
Частиною 1 ст.612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином відповідач 1, не виконавши зобов`язання з повернення грошових коштів у строк, встановлений графіком до договору реструктуризації, допустив порушення взятих на себе зобов`язань, що ним не спростовано шляхом надання доказів оплати або доведення інших фактів припинення відповідного зобов`язання.
При цьому, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів солідарно такого боргу, незважаючи на наявні неточності у договорі поруки, з наступних підстав.
Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки: поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. При цьому, ч.2 цієї статті порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України визначено, що: у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Незважаючи на те, що за договором поруки відповідач 2 – ОСОБА_1 поручається перед ТОВ «Житомирський картонний комбінат» за боржника – ТОВ «Техноінтер Груп» щодо виконання ним зобов`язань за договором підряду, фактично така порука стосувалась виконання зобов`язання відповідача 1 перед позивачем, яке виникло внаслідок припинення договору підряду та виникнення зобов`язання у зв`язку з тим повернути переплачені за договором кошти за роботи, що не були виконані, про що свідчить укладення договору поруки у день укладення договору реструктуризації – 22.11.2024 та після фактичної відмови від договору підряду позивача та висловлення ним пропозиції відповідачу 1 у листі від 01.11.2024 за вих. №944 (т.1 а.с.172) щодо розстрочення виплати коштів за роботи, що не виконані, протягом 10 місяців із наданням поруки за відповідне зобов`язання керівника виконавця або кінцевого бенефіціарного власника. Підписання відповідних договорів – реструктуризації та поруки свідчать про прийняття відповідної пропозиції відповідачем 1 та його керівником – відповідачем 2 щодо надання поруки. Додатково про виникнення поруки саме щодо виконання зобов`язання з повернення коштів свідчить і п.2.9 договору, який передбачає надіслання кредитором поручителю «вимогу про погашення заборгованості», що свідчить про те, що порукою забезпечено саме грошове зобов`язання, між тим в силу договору підряду відповідач 1 набув обов`язків виконувати роботи, так як є виконавцем робіт (підрядником), а не оплачувати їх.
До прийняття рішення у справі відповідач не висловив заперечень щодо підстав заявленого позову, визначених позивачем у позовній заяві та зміні підстав позову. 
Отже, фактично, виходячи із встановлених судом обставин та наявних доказів сторони під терміном «основна угода» розуміли саме договір реструктуризації, а не договір підряду.
Враховуючи положення наведених норм, умови договору поруки, зважаючи на факт порушення відповідачем 1 строків оплати боргу, встановлених договором від 22.11.2024 б/н про реструктуризацію заборгованості, та поруку відповідача 2 за виконання відповідного зобов`язання, вимоги щодо стягнення з відповідачів солідарно основного боргу у розмірі 2 000 000грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того позивачем заявлено вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів 23 671,25грн – 3% річних за період з 01.01.2025 по 07.10.2025, а також 37 372,68грн – втрат від інфляції за період з 01.01.2025 по 07.10.2025. 
Як визначено ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач 1 допустив порушення зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 2000000грн в узгоджений сторонами строк згідно графіку, встановленого договором реструктуризації, за виконання якого поручився відповідач 2 у повному обсязі вимоги позивача про сплату боргу з урахуванням втрат від інфляції та процентів є обґрунтованими.
За розрахунком суду, враховуючи період прострочення, розмір основного боргу, розмір втрат від інфляції за заявлений позивачем період - з 01.01.2025 по 07.10.2025 (фактично нараховано за період січня по серпень 2025 року) складає 37 400грн, а розмір 3% річних за період з 01.01.2025 по 07.10.2025 – 23 671,25грн. 
Розбіжності у розрахунку втрат від інфляції пов`язані із застосуванням позивачем сукупного індексу інфляції без його округлення до десятої. Між тим, офіційний індекс інфляції встановлюється як за місяць, так і за рік в процентах саме до десятої, тому сукупний індекс інфляції мав визначатись в процентах з округленням до десятої. 
Оскільки в силу ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині суд задовольняє у заявленому позивачем розмірі. Отже, з відповідачівна користь позивача підлягає солідарне стягнення втрати від інфляції у розмірі 37 372,68грн.
Враховуючи, що розрахунок 3% річних за заявлений період здійснено позивачем вірно, з урахуванням розміру боргу, періоду прострочення, вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у повному обсязі - з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 23 671,25грн - 3% річних.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів 560 000грн пені, яка нарахована ним за період з 01.01.2025 по 07.10.2025 за порушення строку здійснення одного платежу у розмірі 200 000грн за грудень 2024 року.
Заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.
В силу ч.1 ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).
Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Як установлено п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин – укладення договору реструктуризації, який встановлює відповідальність у вигляді пені та порушення встановлених договором реструктуризації строків виконання зобов`язання з повернення коштів) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Положеннями ч.6 ст.232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, протягом якого кредитор має право нараховувати пеню і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Перебіг відповідного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №907/65/18 від 12.03.2020, у справі №916/1777/19 від 10.09.2020, у справі №911/858/22 від 27.02.2024).
Між тим, нарахування позивачем пені на борг за платежем за грудень 2024 року здійснено понад строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, однак, договором або окремою угодою його сторони не передбачили за взаємною згодою можливість нарахування пені понад строк, встановлений відповідною нормою, що діяла в момент укладення такого договору та порушення строку оплати.
Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції, оскільки період нарахування, на який погодились сторони, не визначений.
Законом «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», який набув чинності 28.02.2025 та введений в дію з 28.08.2025, з дня якого визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, ч.3 ст.549 доповнено абз.2 наступного змісту: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені».
Отже, ч.3 ст.549 ЦК України, яка не обмежує нарахування пені певним строком, яка діє на даний час, також діяла у проміжку часу, за який позивачем нараховано пеню. Разом з тим, відповідна норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не була чинною на момент виникнення правовідносин сторін - укладення договору, а також в момент порушення строку виконання зобов`язання з оплати платежу за грудень 2024 року, у який у позивача виникло право нараховувати пеню за таке порушення протягом 6 місяців.
При цьому, суд виходить з положень ст.5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, яка передбачає наступне: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1); акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2); якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3).
За таких обставин, нарахування позивачем пені на борг за платежем за грудень 2024 року понад шестимісячний строк є безпідставним. Так, позивач мав право нараховувати пеню на борг за платежем у період з 01.01.2025 по 30.06.2025.
Крім того, як визначено ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Аналогічне обмеження щодо розміру пені, що нараховується у зв`язку з несвоєчасним виконання грошового зобов`язання, встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Між тим, погоджений сторонами в п.6 договору реструктуризації розмір пені – 1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ.
Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.10.2025 у справі №910/16298/24).
З урахуванням зазначеного, в період з 01.01.2025 по 30.06.2025 нарахування пені мало здійснюватись у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки у відповідний період розмір пені, встановлений договором, перевищував подвійну облікову ставку НБУ. 
За розрахунком суду, враховуючи розмір боргу, періоди прострочення, облікові ставки НБУ у періоді прострочення, розмір пені за період 01.01.2025 по 30.06.2025, яка нарахована на борг за платежем за грудень 2024 року складає 29 780,82грн.
Отже, вимоги в частині стягнення пені суд задовольняє у розмірі 29 780,82грн, а у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 530 219,18грн – відмовляє.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір понад встановлений розмір, оскільки хоч і взяв до уваги те, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, однак під час обчислення допустив помилку та фактично сплатив 31 453грн (т.1 а.с.48).
Фактично з поданої позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 31 452,53грн /(2 000 000+560 000+23 671,25+37 372,68):100*1,5*0,8/.
Між тим, в силу ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у визначених відповідною нормою випадках.
Клопотань про повернення частини сплаченого судового збору позивач до прийняття рішення у справі не подавав, отже, питання про повернення надмірно сплачених коштів даним рішенням не вирішується.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 31 452,53грн, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 25 089,90грн /(2 000 000+23 671,25+37 372,68+29 780,82):100*1,5*0,8/, а саме по 12544,95грн з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінтер Груп» (ідентифікаційний код 43106615; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, пров. Будівельників, буд. 1, оф. 10) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» (ідентифікаційний код 33644098; 10019, Житомирська обл., м. Житомир, майдан Станишівський, буд. 7) 2 000 000грн – основного боргу, 23 671,25грн – 3% річних, 37 372,68грн – втрат від інфляції, 29780,82грн – пені.
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінтер Груп» (ідентифікаційний код 43106615; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, пров. Будівельників, буд. 1, оф. 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» (ідентифікаційний код 33644098; 10019, Житомирська обл., м. Житомир, майдан Станишівський, буд. 7) 12 544,95грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.
4. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський картонний комбінат» (ідентифікаційний код 33644098; 10019, Житомирська обл., м.Житомир, майдан Станишівський, буд. 7) 12 544,95грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.
5. Відмовити у задоволені позову в частині стягнення 530 219,18грн пені.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 13.04.2025.

Суддя А.Р. Ейвазова