ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1192/25  Номер провадження 22-ц/814/447/26	Головуючий у 1-й інстанції Михайлова І. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватенплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Плеханова Ігоря Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 25 червня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 7463,84 грн, яка утворилася за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 року.
В позовній заяві вказував на те, що відповідачу надавалися послуги з централізованого теплопостачання в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії останній виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 25 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 01.01.2025 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних в сумі 7463,84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати у справі у вигляді судового збору у сумі 3028 грн.
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Плеханов І.О., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що матеріали справи не містять інформації про вибір співвласниками моделі договірних відносин з позивачем та укладення з виконавцем комунальної послуги відповідного договору. Крім цього матеріали справи також не містять доказів приєднання відповідача до умов договору (акцептування договору) шляхом вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.
Вказував, що матеріали справи не містять доказів про наявність встановленого у будинку теплолічильника, його марки, заводського номеру та виробника, а також результатів його повірки на предмет вимогам ДСТУ EN 1434:2019.
Крім цього, факт отримання послуги з постачання теплової енергії, наданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, не підтверджуються будь-якими доказами, в т.ч. актами перевірки системи теплопостачання, актом підключення до системи теплопостачання будинку тощо.
Місцевий суд не пересвідчився в тому, чи приєднана квартира відповідача до системи централізованого теплопостачання.
З матеріалів справи не вбачається, що будинок обладнано комерційними приладами обліку теплової енергії; а розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення.
Наданий розрахунок вартості наданих послуг не відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, відтак є необґрунтованим.
Від ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" надійшов відзив, який обгрунтовано тим, що заперечення викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та необгрунтованими, а позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є правомірними.
Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що взаємовідносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем по наданню послуг з теплопостачання регулюються Житловим кодексом України та Індивідуальним договором про надання послуг.
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуги із постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого постачання теплової енергії в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів. Розмір плати за надані послуги становить: за послуги постачання теплової енергії: умовно-змінна частина плати по двоставковому тарифу 1248,25 грн/Гкал (протягом опалювального періоду); умовно-постійна частина плати 551,68 грн (щомісячно протягом року); плата за абонентське обслуговування - 29,38 грн.
З наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403982163 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.5).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконував, а саме - не вносив платежі за послугу з теплопостачання в повному розмірі, у зв`язку з чим за період з 01.12.2021 року по 01.01.2025 року за ним утворилася заборгованість в сумі 6696,78 грн, за період з 21.01.2024 року по 01.01.2025 року нараховано індекс інфляції в сумі 616,01 грн та 3 % річних у сумі 151,05 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.
Згідно з ч.1, п.п.3, 4 ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Відповідно до п.6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 та 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Вищевикладені положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням випадків, встановлених законом, та у порядку встановленому законом). За таких обставин прийняття оферти (пропозиції) виконавця послуг може бути у вигляді мовчання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 646/834/17 (провадження № 61-33084сво18).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а факт відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15,у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17(провадження №61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19).
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Взаємовідносини між позивачем та відповідачем (відповідачами) врегульовано індивідуальними договорами про надання послуг.
Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 грудня 2021 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст таких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua.
Згідно із пунктом 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі.
Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів, які:
- введені в дію з 01 грудня 2020 року постановою НКРЕКП від 30.11.2020 року № 2269 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»;
- введені в дію з 01 листопада 2021 року рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 року № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, тобто з 01 травня 2022 року;
- введені в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 року № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго».
Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http://te.pl.ua/tariff/tarifi-dlya-potreb-naselenny/;
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1023, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку.
Відповідно до пункту 32 зазначеного Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісячно у фіксованому розмірі. У разі застосування двоставкового тарифу умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісячно протягом року.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підписаного договору є неспроможними. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, з ними укладається індивідуальний договір, який є публічним договором приєднання.
Відсутність письмового договору не звільняє споживача від оплати фактично наданих послуг.
Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач надає послуги, не заявляв про відмову від теплопостачання та не ініціював відключення квартири у встановленому законом порядку. Отже, факт користування загальнобудинковою системою опалення є фактичними діями, що підтверджують акцептування послуги.
Доводи апеляційної скарги щодо непідтвердження марки чи повірки лічильника не заслуговують на увагу, оскільки це не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з теплопостачання.
За відсутності комерційного приладу обліку в будинку, нарахування здійснюються за встановленими органами місцевого самоврядування нормами споживання.
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не пересвідчився у підключенні квартири до теплопостачання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що представником відповідача не надано доказів на підтвердження цих доводів, а саме: акти про відключення квартири АДРЕСА_2 від мереж або акти про відсутність опалення в опалювальні періоди 2021-2025 рр.
Посилання на необґрунтованість розрахунку колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не надав власного контррозрахунку, який би спростовував арифметичні дані позивача.
З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за теплопостачання у розмірі, визначеному позивачем.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Плеханова Ігоря Олександровича - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 25 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий суддя        Т.В. Одринська

Судді          О.О. Панченко

В.П. Пікуль