Справа № 505/2658/21 
Провадження № 2/505/379/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне) 

19.02.2026 місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Івінського О.О.,
секретаря судового засідання – Мароли К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом (зустрічним позовом) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ) звернувся до Подільського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , та просив визнати квартиру загальною площею 53,9 кв.м., в тому числі житловою площею 33,69 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його особистою приватною власністю.
Свої вимоги мотивував тим, що 07 липня 1990 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , був укладений шлюб, який 29 червня 2001 року було розірвано. Дійсно, в період цього шлюбу, 08 травня 1991 року між дідом ОСОБА_3 по лінії матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діяв від імені ОСОБА_3 по довіреності, був укладений договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2 вищезазначеного договору, квартира продана за п`ять тисяч триста двадцять один карб. Покупцем при укладені договору оплачено п`ять тисяч триста двадцять один карб. Продажної ціни квартири, яка внесена на рахунок фінансового відділу Котовського виконавчого комітету згідно квитанції № 548380 від 16.04.1991 року, розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 . Квартира знаходиться на балансі ПУЖКГ. Відповідно до квитанції № 548380 від 16 квітня 1991 року серії СЗ через касу ощадбанку № 2823/03 в м. Котовськ прийнято від ОСОБА_4 5338 карб. 64 коп., списано з рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_4 для покупки державної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу укладеному між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) 10 листопада 1983 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які належали йому на підставі свідоцтва про право особистої власності. Відповідно до пункту 2 договору, продаж цей вчинено за п`ять тисяч крб., які продавець одержав повністю до складання цього договору. Виручені від продажу частини житлового будинку кошти в розмір п`ять тисяч карбованців ОСОБА_4 поклав на свій власний рахунок відкритий в Ощадбанку СРСР. Ніякого житла взамін проданого він не купляв. Оскільки, матір ОСОБА_3 (єдина дочка ОСОБА_4 ) – ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , також ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_7 , в той час ОСОБА_3 виповнилось лише 15 років, тому його виховував його дідусь ОСОБА_4 , який піклувався про нього та був його опікуном. В вищезазначений період з 07 липня 1990 року (дата укладення шлюбу) по 08 травня 1991 року (дата укладення договору купівлі – продажу спірної квартири) вони з відповідачкою ОСОБА_2 хоч і перебували в зареєстрованому шлюбі, однак в зазначений період були ще студентами, навчалися на денній формі навчання, працевлаштовані не були, ОСОБА_3 закінчив навчальний заклад лише в червні 1991 року, ОСОБА_2 також закінчила навчальний заклад – в червні 1991 року, крім стипендій, які витрачали на проживання, іншого джерела походження спільних коштів не було. Оскільки, вищезазначена квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за особисті кошти його діда по лінії матері ОСОБА_4 , які були списані з його банківського рахунку № НОМЕР_2 (квитанція № 548380 від 16 квітня 1991 року серії СЗ), тому вважає, що вищезазначена спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 . В 2021 році він звертався до колишньої дружини та доньки ОСОБА_8 в телефонному режимі надати йому вищезазначену нотаріальну згоду, що спірна квартира є його особистою приватною власністю для укладення договору довічного утримання, однак відповіді на неї він не отримав та дізнався, що ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до нього про поділ майна подружжя. Проте, під час розгляду даної справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер. Ще за життя склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все його майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та, що згідно із законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь-яких винятків він заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса була заведена спадкова справа № 154к/2024. Внаслідок чого, було залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 , який вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач (за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, проте його представник – адвокат Овсяницька С.М. надала заяву в якій просила проводити розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали.
Відповідач (за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явилася, про судове засідання була повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Подільського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання.
Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 1990 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження: Україна, Одеська область, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце народження: Україна, Одеська область, м. Котовськ, був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про що складено актовий запис про шлюб № 739, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 07.07.1990.
Відповідно до відомостей про відмітку зроблених в актовому записі, зазначених у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00032423361 від 04 вересня 2021 року, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказано, що даний актовий запис складено: відділом ЗАГС Шевченківського району м. Києва. Вік нареченого: 20. Вік нареченої: 21. Де і ким працює наречений: м. Київ, КВІРТУ ПВО, курсант 5 курсу. Де і ким працює наречена: м. Сімферополь, держ. універс. студенк. 4 курсу. Освіта нареченого: незак. вища. Освіта нареченої: незак. вища. Відомості про спільних дітей: немає. Наречений постійно проживає з 1986 року. Наречена постійно проживає з 1987 року. Даний актовий запис підписано нареченими і свідками. 
В даному шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15.05.1992, актовий запис № 654.
29 червня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано на підставі рішення Котовського міського суду Одеської області від 15 травня 2001 року по справі № 2-530/2001 року, яке набрало законної сили 25 травня 2001 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 виданого 29 травня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Котовського міського управління юстиції Одеської області. 
08 травня 1991 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діяв від імені ОСОБА_3 по довіреності, посвідченої начальником Київського ВІРТУПВО 27.12.1990 року та виконавчим комітетом Котовської міської ради народних депутатів в особі заступника голови міської ради Шуваєва Олександра Миколайовича був укладений договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири загальною площею 53,9 кв.м., в тому числі житловою площею 33,69 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори Одеської області Крисюк Л.В. 08 травня 1991 року, реєстр. № ІІ-316, який зареєстрований Котовським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 травня 1991 року в реєстровій книзі № 63, реєстровий № 10.
Відповідно до п.2 вищезазначеного договору, квартира продана за п`ять тисяч триста двадцять один карб. Продажна ціна визначена оціночною комісією Котовського виконавчого комітету. За заявою власника відчужується квартира АДРЕСА_3 , яка складається із трьох кімнат, кухні, ванної, 2-х коридорів, кладової загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м.
Покупцем при укладені договору оплачено п`ять тисяч триста двадцять один карб. Продажної ціни квартири, яка внесена на рахунок фінансового відділу Котовського виконавчого комітету згідно квитанції № 548380 від 16.04.1991 року, розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 . Квартира знаходиться на балансі ПУЖКГ. 
Відповідно до квитанції № 548380 від 16 квітня 1991 року серії СЗ через касу ощадбанку № 2823/03 в м. Котовськ прийнято від ОСОБА_4 5338 карб. 64 коп., списано з рахунку № 16852 ОСОБА_4 для покупки державної квартири. 
Відповідно до договору купівлі-продажу укладеному між ОСОБА_4 продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) 10 листопада 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Л.П. реєстр. № 4240, ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 16/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які належали йому на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого Котовським міським комунальним відділом 02.08.1974 року, зареєстрованому в Котовському бюро технічної інвентаризації за реєстр. № 879 кн.2, стор.109. Відповідно до пункту 2 договору, продаж цей вчинено за п`ять тисяч крб., які продавець одержав повністю до складання цього договору.
ОСОБА_3 виховував його дідусь ОСОБА_4 , оскільки його матір (єдина дочка ОСОБА_4 ) – ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , також ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_7 , в той час коли йому виповнилось лише 15 років. 
В період з 07 липня 1990 року (дата укладення шлюбу) по 08 травня 1991 року (дата укладення договору купівлі – продажу спірної квартири) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 хоч і перебували в зареєстрованому шлюбі, однак в зазначений період були ще студентами, навчалися на денній формі навчання, навчальні заклади закінчили лише в червні 1991 року, крім стипендій, які витрачали на проживання, іншого джерела походження спільних коштів не було. 
Вищезазначена квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за особисті кошти його діда по лінії матері ОСОБА_4 , які були списані з його банківського рахунку № НОМЕР_2 (квитанція № 548380 від 16 квітня 1991 року серії СЗ).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у віці 54 років у м. Подільську Одеської області помер, про що Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 247 від 30 березня 2024 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .
Ще за життя, 05 липня 2021 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. зареєстрований в реєстрі за № 1068, яким на випадок своєї смерті все його майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та, що згідно із законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь-яких винятків він заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса була заведена спадкова справа № 154к/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81744929 виданим 03.07.2025 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчевим Костянтином Леонтійовичем. Відповідно до якої з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулися ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Інших осіб із заявою про прийняття або відмову від спадщини не надходило.
Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. 
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.
Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).
Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2020 року N 711/2302/18 провадження N 61-13953св19ю.
За вказаних положень, у розрізі спірних правовідносин, суд доходить до висновку, що спірна трьохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була набута у період шлюбу, за особисті кошти дідуся ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому, з урахуванням встановленого, суд доходить до висновку про задоволення позову (зустрічного позову) ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю квартири, з огляду на його обґрунтованість та доведеність даної позовної заяви та за відсутності доказів на підтвердження зворотного.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву задовольнити.
Визнати квартиру загальною площею 53,9 кв.м., в тому числі житловою площею 33,69 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.