УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1296/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І. 
Категорія 21 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Коломієць О.С., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1296/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Житомиробленерго», третя особа – ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер 1822083800:04:001:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання АТ «Житомиробленерго» перенести опору лінії електромережі №37-Б ПЛ-0,4Кв №2, КТП-658 с. Перлявка, Житомирського району Житомирської області за межі його земельної ділянки.
В обґрунтування позову зазначав, що з 28.01.2021 він є власником 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1822083800:04:001:0026, площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що під час користування земельною ділянкою ним було виявлено, що Зарічанським РЕМ в особі АТ «Житомиробленерго» встановлено на його земельній ділянці електроопору №37-Б,ПЛ-0,4Кв №2, КТП-658 с. Перлявка Житомирського району. Зазначає, що договору про встановлення земельного сервітуту на використання його земельної ділянки між ним та відповідачем укладено не було. Стверджує, що елетроопора №37-Б заважає йому в користуванні земельною ділянкою, внаслідок чого він позбавлений можливості на будівництво господарських будівель. Вважає, що АТ «Житомиробленерго» зобов`язане перенести опору лінії електромережі №37-Б ПЛ-0,4Кв №2, КТП-658 с. Перлявка, Житомирського району Житомирської області за межі його земельної ділянки. Зазначає, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку, 27.12.2024 він направив лист до АТ «Житомиробленерго», проте отримав відповідь про відмову. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що електроопора №37-Б, яка є відгалуженням основної електролінії встановлена в 1992 році. Відповідач не надав доказів про видачу наряду щодо встановлення електроопори №37-Б, акту виконання робіт на встановлення електроопори, проекту на встановлення електроопори №37-Б, витягу з висновками органів земельних ресурсів, архітектури і містобудування, попереднім погодженням з місцевими органами самоврядування, землевпорядниками, природоохоронними, санітарними, містобудівними органами та землевласниками (землекористувачами). Зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції не встановив на підставі яких дозволів, дозвільних документів була встановлена відгалужена електроопора №37-Б, чи надав дозвіл власник земельної ділянки чи не надавав дозвіл на встановлення електроопори №37-Б в силу вимог Земельного кодексу України. 
Вважає, що долучена до матеріалів справи довідка №510/16301 від 15.05.2025 є неналежним доказом, оскільки у AT «Житомиробленерго» відсутня будь-яка технічна документація на повітряну лінію ПЛ-0,4 кВ №2, КТП-658 с. Перлявка, Житомирського району, а саме на встановлення відгалуженої електроопори №37-Б. Підкреслює, що договору з ним або з іншим співвласником на використання земельної ділянки кадастровий номер 11822083800:04:001:0026 та встановлення сервітуту AT «Житомиробленерго» в матеріалах справи відсутній. Зазначає, що суд першої інстанції не розглянув та не дав оцінку поданих ним доказів. Вказує, що в паспорті № НОМЕР_1 відсутні нумерація та кількість встановлених електроопор, інформація про встановлення відгалуженої електроопори №37-Б, схема електролінії, тому цей доказ є неналежним та недопустимим в силу вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене просить рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 28.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за номером: 1222, ОСОБА_1 є власником 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 1822083800:04:001:0026, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №242212119 від 28.01.2021 та №2422118444 від 28.01.2021
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1822083800:04:001:0026, площею 0,2500 га, відбулась на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Відповідно до довідки АТ «Житомиробленерго» про балансову належність №510/16301 від 15.05.2025 станом на травень 2025 року на балансі АТ «Житомиробленерго» обліковується лінія електропередач інвентарний номер 00151165, до якої належить опора №37Б, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до наявних даних, вищевказана опора була встановлена в 1992 році. 
На звернення ОСОБА_1 , АТ «Житомиробленерго» було надано відповідь, з якої вбачається, що персоналом РЕМ було здійснено перевірку. За результатами обстеження встановлено, що опора №37б, ПЛ-0,4 кВ №2 КТП-658 с. Перлівка знаходиться в технічно задовільному стані та встановлена у 1992 році за парканом, на території за вищевказаною адресою. Рекомендовано ОСОБА_1 надати документи, що підтверджують право власності на дану земельну ділянку з топографічним відображенням її меж.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 лише з моменту реєстрації прав власності на земельну ділянку 28.01.2021 юридично набув статусу власника зазначеної земельної ділянки з усіма передбаченими законодавством України правами та обов`язками. Доказів того, що відповідач без будь-яких дозволів та самочинно побудував повітряну лінію №37б, ПЛ-0,4 кВ №2 КТП-658 та відповідну електроопору, які входять до її складу не надано, у свою чергу відповідачем було надано паспорт №1165 повітряної лінії електропередачі напругою 0,4кВ.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша та друга статті 78 ЗК України).
Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина друга статті 95 ЗК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Аналіз наведених норм цивільного та земельного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Крім цього, відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
За правилами частини першої статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.
Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
Відповідно до вимог ст. 111 ЗК України обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.
Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.
Згідно з статтею 112 ЗК України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.
Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.
Охоронними зонами об`єктів енергетики є зона вздовж повітряних і кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля (стаття 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).
Відповідно до частин 1 та 5 статті 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Охоронні зони електричних станцій і підстанцій, струмопроводів та пристроїв встановлюються на певній відстані за периметром земельної ділянки, на якій ці об`єкти розміщені.
Згідно ст. 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Правилами охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року №1455, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, визначено розміри охоронних зон об`єктів енергетики, зокрема, уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови не відхиленого їх положення на відстань (для повітряних ліній напругою) 10 метрів 3-20 кВ.
Власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики мають право: самостійно господарювати на земельних ділянках з дотриманням установлених обмежень та обтяжень; на відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання планових та аварійно-відновлювальних робіт. Власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики зобов`язані здійснювати господарську та інші види діяльності на зазначених земельних ділянках з дотриманням вимог цього Закону (стаття 30 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).
Отже, знаходження на земельній ділянці приватної особи електромережі обмежує права такого власника на користування земельною ділянкою, оскільки електромережі згідно із зазначеними нормативно-правовими актами повинні перебувати в охоронній зоні об`єктів енергетики і до такої зони застосовується ряд обмежень.
У даній справі встановлено, що періодом будівництва та введення в експлуатацію спірної повітряної лінії є 1992 рік. На час будівництва ПЛ-0,4кВ від КТП-658 с. Перлявка встановленого на законодавчому рівні обов`язку щодо реєстрації відомостей про обмеження щодо використання земельної ділянки в державному земельному кадастрі не було, а вищезазначена повітряна лінія належала до категорії державного майна та була передана на баланс енергопостачальної організації.
Державний акт на право власності на земельну ділянку перший власник ОСОБА_3 отримала у вересні 2005 року, тобто після того, як лінія електропередач була побудована. Отримуючи у власність земельну ділянку, ОСОБА_3 бачила вказану лінію електропередач, погоджувалася на отримання у власність земельної ділянки з такими обмеженнями та з 2005 року не ставила питання про незаконність встановлення лінії електропередач.
Крім того, отримавши 23 липня 2010 року у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_4 , а пізніше 28 січня 2021 року ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, бачили, що над земельною ділянкою проходить лінія електропередач та встановлені опори та погодилися на набуття у власність такої земельної ділянки з певними обмеженнями.
Незаконність встановлення повітряної лінії 0,4кВ позивачем належними та допустимими доказами не доведено.
Таким чином наявні у матеріалах справи докази вказують на те, що позивач набув у власність земельну ділянку з певними обмеження, зумовленими розташуванням на ній електромереж, які стосувалися й попередніх власників землі. Такі обмеження поширюються і на нового власника земельної ділянки, що виключає наявність підстав для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення опор лінії електропередач.
Придбання фізичними особами об`єктів нерухомості, через територію яких вже прокладені та експлуатуються об`єкти електроенергетики, не може свідчити про виникнення у нового власника безумовного права на їх перенесення за межі цих об`єктів.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16.09.2020 у справі №234/11992/19.
Посилання ОСОБА_1 про те, що у Державному земельному кадастрі були відсутні обмеження щодо земельної ділянки, колегія суддів відхиляє, оскільки охоронні зони уздовж ліній електропередач встановлені законом, а отже є обов`язковими у будь-якому випадку.
Оскільки земельна ділянка на якій розташована спірна повітряна лінія містить охоронну зону електричних мереж, на неї поширюються обмеження, встановлені ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів та Правилами охорони електричних мереж.
Згідно з п.4.1.37 КСР якщо замовник має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних і підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, замовник має звернутися до ОСР із відповідною заявою. До заяви додається ситуаційний план об`єкта забудови. ОСР має надати вихідні дані та технічні вимоги для проектування перенесення належних йому об`єктів.
Користувач або власник земельної ділянки має розробити проект, у тому числі здійснити заходи в межах чинного законодавства з метою вирішення питань щодо відведення на користь ОСР земельних ділянок для розташування об`єктів електроенергетики, а ОСР - узгодити наданий користувачем або власником земельної ділянки проект з оформленням технічного рішення.
ОСР на договірних засадах надає замовнику послугу з перенесення визначених проектом об`єктів енергетики, вартість якої визначається згідно з кошторисом, який є невід`ємною частиною відповідної проектної документації.
Вартість проектної документації, що передається замовником ОСР, ураховується в загальній сумі вартості послуги з перенесення об`єктів електроенергетики.
Тобто, на підставі ст. 21 ЗУ «Про ринок електричної енергії», КСР, з метою забезпечення інших споживачів електроенергією та не порушення їх прав на безперебійне отримання електроенергії, підтримання конструктивних елементів обладнання повітряної лінії у безпечному стані, перенесення вказаної повітряної лінії можливе лише за умови дотримання вищевказаної встановленої процедури.
За змістом ст. 21 ЗУ «Про ринок електричної енергії» демонтаж і перенесення спірної електроопори можливе лише за заявою і за рахунок замовника, однак ОСОБА_1 не врегульовував цей спір з відповідачем у позасудовому порядку із врахуванням цієї норми права.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено факт порушення його прав на земельну ділянку з боку відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 13 лютого 2026 року.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Коломієць О. С.

Шевчук А. М.