Справа № 175/5366/26
Провадження № 2/175/1530/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ) 

22 квітня 2026 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючої судді Озерянської Ж.М.,
з участю секретаря Бердо М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати, що не виплачена при звільненні працівника, -
В С Т А Н О В И В: 

25 березня 2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати, що не виплачена при звільненні працівника. 
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги з підстав викладених у позові підтримує та просить суд ухвалити рішення про стягнення з Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 108 965 грн. 28 коп. Судові витрати покласти на відповідача. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Державне підприємство «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про слухання справи повідомлене належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, свого представника у судове засідання не направили, відзив на позов не подали, а тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. 
Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 2 ЦПК завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка, в разі необхідності, доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Частина I Європейської соціальної хартії закріплює, що сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: 1. Кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. 2. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. 3. Усі працівники мають право на безпечні та здорові умови праці.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується Наказом Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №10-К від 19 грудня 2022 року та копією трудової книжки ОСОБА_1 . 
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.
Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України.
Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник Підприємство, установа, організація або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Наказом в.о. директора Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Вишневського О.В. №10-К від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з 19 грудня 2022 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з виплатою заборгованості по заробітній платі в сумі 108 965 грн. 28 коп., що складається з виплати заробітної плати:
?за січень 2021 року - 11 441 грн. 00 коп.
?за березень 2021 року - 11 441 грн. 00 коп.
?за квітень 2021 року - 11 441 грн. 00 коп.
?за травень 2021 року - 7 611 грн. 28 коп.
?за червень 2021 року - 11 441 грн. 00 коп.
?за липень 2021 року - 7 630 грн. 00 коп.
?за серпень 2021 року - 11 990 грн. 00 коп.
?за вересень 2021 року - 11 990 грн. 00 коп.
?за листопад 2021 року - 11 990 грн. 00 коп.
?за грудень 2021 року - 11 990 грн. 00 коп.
Зазначений розмір заборгованості по заробітній платі додатково підтверджується Довідкою Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про заборгованість із виплати заробітної плати №01-07/11 від 15 лютого 2022 року. 
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). 
Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 року у справі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц) вирішуючи спір про наявність обов`язку сплатити нараховану, але невиплачену заробітну плату, звертає увагу на зміст поняття заробітної плати, який узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо).
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Так, Державним підприємством «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» письмово підтверджено заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у сумі 108 965 грн. 28 коп.
Також суд враховує, що Державне підприємство «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про слухання справи повідомлене належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, свого представника у судове засідання не направили. Таким чином, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій, пов`язаних з розглядом справи. 
На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки не оспорюються жодною зі сторін у справі та підтверджуються наявним письмовими доказами. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 328 грн. 00 коп. 
Керуючись Законом України « «Про оплату праці», ст. ст. 43 44, 45, 47 Конституції України, ст. ст. 21, 95, 97, 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 281, 282 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати, що не виплачена при звільненні працівника – задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (код ЄДРПОУ – 00689177, адреса: 52005 Дніпропетровська область Дніпровський район с-ще Слобожанське вулиця Василя Сухомлинського буд. №42) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 108 965 грн. 28 коп. 
Стягнути з Державного підприємства «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (код ЄДРПОУ – 00689177, адреса: 52005 Дніпропетровська область Дніпровський район с-ще Слобожанське вулиця Василя Сухомлинського буд. №42) на користь держави судовий збір в сумі 3 328 грн. 00 коп. 
Рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.