УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13672/25 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І.М. 
Категорія 8 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/13672/25 за позовом  ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно, скасування арешту майна та зобов`язати вчинити дії
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Єригіної І.М. 
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року позивач звернувся з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: автомобіль RENAULT KANGOO 1461, VIN: НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 21081 1100, VIN: НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_4 ; на частину житлової квартири, яка належить йому на праві приватної спільної сумісної власності, згідно свідоцтва № НОМЕР_5 про право власності на житло від 12.04.1994, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того просить зняти арешт (обтяження), накладений у межах виконавчого провадження № 50603283 від 03.08.2017 року, з вказаних транспортних засобів та вищевказаного нерухомого майна, а також зобов`язати Богунський відділ ДВС направити відповідне повідомлення про скасування арешту до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2025 рокувідмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку позовного провадження.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що предметом даного позову є захист права власності, а не оскарження дій ДВС. При цьому звертаючись до суду із заявою позивач просив визнати за ним право власності на майно та зняти арешт, який був накладний Богунським відділом ДВС в 2017 році в межах виконавчого провадження № 50603283, відкритого на підставі постанови Богунського районного суду м. Житомира від 13.11.2025 у справі № 295/15946/15 про стягнення адміністративного штрафа в сумі 122 698,40 грн. Згідно листа Богунського ВДВС № 142738 від 10.09.2024, вказане виконавче провадження завершене, однак арешт з автомобілів та нерухомого майна не знятий. Таким чином, оскільки виконавчий документ більше не перебуває на виконанні, жодних дій виконавцем не вчиняється, тому звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця є неможливим. 
При цьому звертає увагу, що підставою даного позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що перешкоджає йому в здійсненні права власності на таке майно (ст.319 ЦК України) і позов спрямований на захист саме цивільних прав позивача. Тому висновок суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі є помилковим.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності належить: автомобіль RENAULT KANGOO 1461, VIN: НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 21081 1100, VIN: НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_4 , а також на праві спільної сумісної власності частина квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та свідоцтвом № НОМЕР_5 про право власності на житло від 12.04.1994.
Відповідно до листа Богунського районного відділу ДВС у м.Житомирі ЦМУ МЮ (м.Київ) № 142738 від 10.09.2024, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 50603283 з примусового виконання постанови № 295/15946/15-ц, виданої 13.11.2015 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави адміністративний штраф в розмірі 122 694,40 грн. 
В межах даного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 03.08.2017 був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 
09 грудня 2019 року державним виконавче винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що вказані транспорті засоби боржника (автомобіль RENAULT KANGOO 1461, VIN: НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 21081 1100, VIN: НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_4 ) не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, а саме від 19.07.2018. 
Станом на 10.09.2024 до відділу на виконання вищевказаний виконавчий документ повторно не надходив та на виконанні не перебуває. 
Відмовляючи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у відкритті провадження у справі щодо зняття арешту з майна, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи повинен відбуватися у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений розділом VІІ ЦПК України, шляхом подання скарги на дії державного виконавця.
Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Підстави для відмови у відкритті провадження в справі визначені ст. 186 ЦПК України.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється в позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частини друга ст.451 ЦПК України).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження не погоджується з арештом майна, який був накладений Богунського районного відділу ДВС у м. Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) у межах виконавчого провадження і не знятий після його завершення.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) і на такій позиції ґрунтується оскаржувана ухвала суду.
Позивач як особа, яка є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі щодо вимог про зняття арешту з майна та зобов`язати вчинити дії.
Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем також була заявлена вимога щодо визнання права власності на наступне майно: автомобіль RENAULT KANGOO 1461, VIN: НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 21081 1100, VIN: НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_4 ; на частину квартири АДРЕСА_2 . 
Однак відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі за вимогами про зняття арешту з майна та зобов`язати вчинити дії, суд першої інстанції не вирішив питання щодо прийняття до розгляду або відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання права власності на майно.
Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала в частині вимоги  ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2025 рокув частині відмови у відкритті провадження у справі за позовною вимогою  ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно скасувати, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Судді