П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/849/26
Провадження № 22-ц/4815/789/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.
Ухвалу суду першої інстанції 
(повний текст) постановлено:
30 січня 2026 року у м. Рівне Рівненської області
без фіксування судового засідання
звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Маринич В.В.
за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Курися Олексія Петровича, представника ОСОБА_2 – адвоката Януля Віктора Степановича, представника Рівненської міської ради Рівненської області – Шпака Андрія Андрійовича, представника Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг – Кулика Василя Анатолійовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курися Олексія Петровича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Приватне підприємство "Торговий центр-Д"; про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Рівненського міського суду від 23 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/849/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради, третя особа. яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Приватне підприємство «Торговий центр-Д»; про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради від 16.12.2025 № 7614.
26 січня 2026 року в суд звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Приватне підприємство "Торговий центр-Д"; про визнання незаконним і скасування рішення органу міського самоврядування від 16.12.2025 №7614.
Мотивуючи заяву, вказувалося, що з урахуванням розташування на спірних земельних ділянках нерухомого майна є підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Так, з передачею у постійне користування земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що не належать особі, якій передано у користування землю, використання земельної ділянки нею може призвести до пошкодження, перетворення чи знищення майна, а, отже, і порушення прав власника на це майно, що може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Зважаючи на обставини справи, а також природу спірних відносин належним та ефективним видом забезпечення позову є заборона Рівненській міські раді вчиняти дії по передачі в оренду (користування) земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:041:0397, яка знаходятися по АДРЕСА_1 , а також заборона Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню автомобільних доріг здійснювати дії щодо проведення підготовчих та будівельних робіт на земельних ділянках площею 819 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0395; площею 1 855 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0396; площею 583 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0394. 
Вважали, що необхідність обрання саме такого виду забезпечення позову полягає в тому, що саме таким чином буде можливо забезпечити найбільш ефективне та оперативне виконання судового рішення про визнання недійсними і скасування оспорюваних рішень органу міського самоврядування, поновлення договору оренди земельних ділянок. Отже, цей спосіб забезпечення позову стимулюватиме відповідача та третю особу до виконання своїх зобов`язань перед позивачами; забезпечить захист права власності позивачів та Приватного підприємства «Торговий центр-Д» на нерухоме майно. 
Тому інші заходи забезпечення позову не можуть забезпечити виконання рішення суду. При цьому підстав для застосування зустрічного забезпечення не вбачають.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради Рівненської області, Приватного підприємства "Торговий центр-Д" про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування.
У поданій через свого представника – адвоката Курися О.П. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить її скасувати і задовольнити заяву повністю.
На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що забезпечення позову обумовлено тим, що на спірних земельних ділянках розташовано об`єкти нерухомого майна, які належать позивачам або щодо яких вони мають майнові права. Тобто при вирішенні процесуального питання суду необхідно було дотримуватися принципу "земля слідує за об`єктом нерухомості", а не навпаки.
Вважає, що оспорюване рішення органу міського самоврядування свідчить про умисне вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення прав власників об`єктів нерухомого майна. Тому належним і співмірним заходом забезпечення пред`явленого позову є встановлення заборони Рівненській міській раді вчиняти дії з передачі в оренду (користування) земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:041:0397 по АДРЕСА_1 .
Не погоджується із посиланнями суду про те, що ухвалою Рівненського міського суду від 07 травня 2025 року у справі №569/6743/25 накладено арешт на спірну земельну ділянку, оскільки це не є підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення цього позову.
Необґрунтованими є твердження суду щодо безпідставності забезпечення позову в частині заборони Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню здійснювати дії стосовно проведення підготовчих та будівельних робіт на земельних ділянках площею 819 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0395, площею 1 855 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0396 і площею 583 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0394.
Також суд помилково вказав, що позов не стосується безпосередньо розпочатих підготовчих чи будівельних робіт, а стосується оспорення рішення органу міського самоврядування щодо передачі земельних ділянок у постійне користування вільних від забудови земельних ділянок по АДРЕСА_1 . При цьому хибно зазначав і про те, що встановлені обмежувальні стовпчики розділяють рух транспортних засобів по смугах.
Крім того, звертає увагу на упередженість висновку суду про те, що заборона є загальною, хоча має бути чітко обмеженою, адже право користування земельною ділянкою полягає у володінні та отриманні корисних властивостей від її використання.
У поданому відзиві представник Рівненської міської ради – Шпак А.А., вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Ухвалою Рівненського міського суду від 23 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/849/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Приватне підприємство «Торговий центр-Д»; про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради від 16.12.2025 № 7614.
26 січня 2026 року в суд звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг, Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Приватне підприємство "Торговий центр-Д"; про визнання незаконним і скасування рішення від 16.12.2025 №7614.
Обґрунтовуючи заяву, представник ОСОБА_1 - адвокат Курись О.П. покликався на те, що Комунальне Рівненське шляхово-експлуатаційне управління автомобільних доріг, починаючи з 16 грудня 2025 року, розпочало використання спірних земельних ділянок кадастровими номерами 5610100000:01:041:0395, 5610100000:01:041:0396 та 5610100000:01:041:0394, а також влаштовувати на цих ділянках елементи благоустрою, тим самим використовуючи належні позивачам об`єкти нерухомого майна без їх згоди.
Разом з тим матеріально-правові вимоги позивачами сформульовано у спосіб визнання незаконним і скасування пункту 1 рішення Рівненської міської ради від 16 грудня 2025 року №7614 "Про передачу Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню автомобільних доріг у постійне користування вільних від забудови земельних ділянок на вулиці Здолбунівська у м. Рівне"; припинення права постійного користування Комунальним Рівненським шляхово-експлуатаційному управлінням автомобільних доріг спірними земельними ділянками площею 819 м2, площею 1 855 м2 та площею 583 м2; поновлення реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору оренди спірних земельних ділянок від 23 листопада 2022 року №1 з цільовим призначенням: "для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту і дорожнього господарства (для розміщення колектора талих та зливних вод, відкритої автостоянки для паркування транспортних засобів відвідувачів волейбольних полів, тенісних кортів, відвідувачів та працівників (підприємців ринку)", з правом дострокового вилучення для потреб міста, без права будівництва, з правом укладення договору суборенди. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення заяви, оскільки на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:041:0397, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Рівненського міського суду від 07 травня 2025 року у справі №569/6743/25 уже накладено арешт.
Крім того, ця земельна ділянка за своїм функціональним призначенням віднесена до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Тому заява в частині забезпечення позову шляхом заборони Рівненській міській раді вчиняти дії з передачі в оренду (користування) земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:041:0397 до задоволення не підлягає.
Щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 5610100000:01:041:0395, 5610100000:01:041:0396 та 5610100000:01:041:0394, то їх передано Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню автомобільних доріг у постійне користування на вул. Здолбунівській у м. Рівне для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (код КВЦПЗД 12.04).
Отже, саме по собі посилання заявника на потенційну можливість виникнення права інших осіб на земельну ділянку, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не вважається достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Згідно зі ст.ст. 149-150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. у справі № 914/1570/20 зазначається, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 зазначається, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Право на ефективний судовий захист закріплено у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №457/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах №2, 4, 7 та 11 Конвенції".
Приходячи до переконання про залишення оскаржуваної ухвали без змін, колегія суддів бере до уваги, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснювалося, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Апеляційним судом звертається увага на те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження земельної ділянки, тобто не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами.
Проте заявлені засоби забезпечення не є відповідними та співмірними з матеріально-правовими вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову не доведено, яким чином невжиття заходів ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду, а заборона на вчинення дій має бути співмірною і не порушувати публічні інтереси.
Забезпечення позову шляхом заборони Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню автомобільних доріг здійснювати дії щодо проведення підготовчих та будівельних робіт на земельних ділянках площею 819 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0395; площею 1 855 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0396 та площею 583 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:041:0394 фактично може заблокувати роботу відповідача щодо його безпосередніх обов`язків, пов`язаних з утриманням доріг і безпекою руху. Заборона, яку просить застосувати позивач, є загальною та має бути чітко обмеженою.
Крім того, заявлений позов не стосується безпосередньо розпочатих підготовчих чи будівельних робіт, а стосується оспорення рішення органу міського самоврядування щодо передачі замельних ділянок у постійне користування вільних від забудови земельних ділянок на вул. Здолбунівська в м. Рівне.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні заяви до застосування не підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд попередньої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, то з ними не можна погодитися.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення процесуального питання. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення заяви позивачів, заявником надано не було, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом не було їх здобуто.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Спростовуються правильністю висновків суду і аргументи про помилкове застосування норм матеріального права, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курися Олексія Петровича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21 квітня 2026 року.

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків