РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року 	справа № 580/1191/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Черкаській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним дій і стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

09.02.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Черкаській області (18015, м.Черкаси, вул.Гоголя, б.316; код ЄДРПОУ 26261092) (далі – відповідач 1), Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5; код ЄДРПОУ 26255795) (далі – відповідач 2) про:
визнання протиправними дії відповідачів щодо невиплати належної належного розміру суддівської винагороди за вересень-грудень 2025 року;
стягнення з відповідачів, недоплачену суддівську винагороду за вересень-грудень 2025 року в сумі 181147,73грн;
зобов`язання відповідача-2 здійснити фінансування відповідача-1 коштів для проведення виплати позивачу суддівської винагороди за вересень-грудень 2025 року в сумі 181147,73грн;
зобов`язання відповідачів подати у 15-денний строк звіт про виконання рішення;
допущення до негайного виконання рішення суду в межах стягнення суми коштів за 1місяць.
Обґрунтовуючи зазначено, що відповідачі безпідставно не нарахували йому суддівську винагороду у розмірах, що визначені законом.
Ухвалою від 16.02.2026 суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження.
04.03.2026 від відповідача-1 надійшов відзив з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Стверджує, що суддівська винагорода позивачу виплачена у повному обсязі відповідно до норм бюджетного законодавства.
Відповідач-2 правом подати відзив та позивач правом подати відповідь не скористалися.
19.02.2026 позивач подав клопотання про направлення подання до Верховного Суду для формування єдиної правової позиції щодо вказаного предмета спору зважаючи, що в провадженні судів понад 1300 аналогічних справ. Ухвалою від 15.04.2026 суд у його задоволенні відмовив повністю.
Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Позивач призначений на посаду судді Канівського міськрайонного суду та відповідно до відомостей про нараховану зарплату за вересень-грудень 2025 року нарахована суддівська винагорода щомісячно становила 82093,06грн, 82053,30грн, 82104,57грн, 82373,50грн.
Позивач, вважаючи невірним нарахування та виплати суддівської винагороди, звернувся в суд.
Для вирішення спору суд врахував. 
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Відповідно до ч.1 ст.135 Закону України від 02.06.2016 р. №1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” (далі - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.2 ст.135 Закону №1402 суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
З огляду на п.1 ч.3 ст.135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.135 Закону №1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.
З огляду на ч.9 ст.135 Закону №1402 обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Проаналізувавши ч.2 ст.130 Конституції України та ч.1 ст.135 Закону №1402 суд дійшов висновку, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом №1402, що узгоджується з принципом незалежності судді, який відповідно до пунктів 7, 8 частини 5 статті 48 Закону №1402 забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом і належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його установлення та урахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України до від 15 липня 1999 року № 966-XIV “Про прожитковий мінімум” (далі- Закон № 966-XIV), відповідно ст. 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли установленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо, не віднесені.
Водночас статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 року №3460-IX “Про Державний бюджет України на 2024 рік” (далі – ЗУ №3460-IX) установлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років - 2563 гривні;
дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;
працездатних осіб - 3028 гривень;
працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;
осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.
Спір у цій справі виник у зв`язку з обчисленням суддівської винагороди позивача, виходячи з установленого у ст.7 №3460-IX прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Для аналізу вказаних норм права та вирішення спору суд, дотримуючись ч.5 ст.242 КАС України, врахував висновки Великої Палати Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1807410/) у постанові від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24, яка зазначила, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено в Законі України «Про прожитковий мінімум». Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Водночас законодавець починаючи з 2021 року в законах про Державний бюджет України на відповідний рік окремими приписами цих законів встановлював на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина – встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Норма ч. 3 ст. 135 Закону України 1402-VІІІ є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього.
Положеннями частини другої статті 146 Закону 1402-VІІІ визначено, що забезпечення функціонування судової влади передбачає:
1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;
2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;
3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.
Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Положеннями частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Пунктом 2 ч.1 ст.7 БК України визначено принцип збалансованості Державного бюджету України, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.
Положеннями ст.ст.148, 149 Закону № 1402-VІІІ визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.23 БК України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 22 БК України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Частина перша ст.48 БК України визначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.
Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що базовий розмір для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня - 2102 гривні.
Отже, відповідачі не порушили заявлені права позивача.
Зважаючи на результат розгляду справи, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.
Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Черкаській області (18015, м.Черкаси, вул.Гоголя, б.316; код ЄДРПОУ 26261092), Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5; код ЄДРПОУ 26255795) про:
визнання протиправними дій щодо невиплати належної належного розміру суддівської винагороди за вересень-грудень 2025 року;
стягнення з них недоплаченої суддівської винагороди за вересень-грудень 2025 року в сумі 181147,73грн;
зобов`язання відповідача-2 здійснити фінансування відповідача-1 коштів для проведення виплати позивачу суддівської винагороди за вересень-грудень 2025 року в сумі 181147,73грн;
зобов`язання відповідачів подати у 15-денний строк звіт про виконання рішення;
допущення до негайного виконання рішення суду в межах стягнення суми коштів за 1місяць,
- відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати підписання повного тексту рішення.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ