ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/44/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., 
за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін справу 
за позовом Закарпатської обласної прокуратури, код ЄДРПОУ - 02909967, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2 "А",
в інтересах держави в особі
позивача -1 - Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 38015668, 88018, м. Ужгород, вул. Швабська, 14,
позивача -2 - Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04351587, 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, село Поляна, вул. Духновича, буд. 63,
до відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", код ЄДРПОУ - 44768034, 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А, в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", код ЄДРПОУ - 45554542, 88017, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156,
про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог. 
Закарпатська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ - 02909967, звернулась до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі позивача -1 - Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 38015668, Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04351587, до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", код ЄДРПОУ - 44768034, м. Київ, в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", код ЄДРПОУ - 45554542, 88017, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156, з позовними вимогами стягнення з відповідача на користь держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області шкоди, заподіяної довкіллю в сумі 449 856.85 грн.

Обґрунтування позовних вимог: 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на таке. 
1) У ході досудового розслідування кримінального провадження №12025071150000139 від 05.04.2025 встановлено, що внаслідок неналежного виконання майстром лісу Полянського лісництва Мателега В.В. своїх службових обов`язків, в період часу із 22.07.2024 по 27.02.2025, невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, на території кварталу 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва, проведено незаконну рубку дерев та пошкодження дерев до ступеня припинення росту, що спричинило шкоду державним інтересам у сфері охорони, відтворення, сталого і раціонального використання лісових ресурсів та громадським інтересам, які полягають у порушенні гарантованих КУ прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля та користування природними ресурсами в розмірі 449 856.85 грн. 
Прокурор зазначає, що за результатами досудового розслідування обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні для розгляду по суті скеровано до Свалявського районного суду Закарпатської області. 
2) Прокурор також зазначає, що 11.11.2025 спеціалістами ДЕІ у Закарпатській області на підставі даних, які містились у вищевказаних відомостях попневого переліку дерев, проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки дерев та їх пошкодження до ступеня припинення росту. Вказаний розрахунок проведено відповідно до вимог постанови КМУ від 23.07.2008 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу". Розмір шкоди становить - 449 856.85 грн. Також вказаний розмір шкоди підтверджено висновками проведеної судової інженерно-екологічної експертизи №5650-Е від 09.12.2025 року. 
3) В позовній заяві прокурор зазначає, що факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним території встановлено протоколом огляду місцевості від 05.11.2025. За твердженнями прокурора, саме ДП "Ліси України" в особі Філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", як постійний лісокористувач у зазначених правовідносинах є відповідачем та зобов`язано відшкодувати заподіяну шкоду. 
На підставі вищевказаного, прокурор просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Полянської сільської ради шкоду, заподіяну довкіллю в сумі 449 856.85 грн.
На адресу суду 16.02.2026 надійшла відповідь на відзив від прокурора у справі (вх. №02.3.1-02/1431/26 від 16.02.2026 року). В такій відповіді на відзив прокурор вказує, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. 
Протиправна бездіяльність таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. 
Прокурор додатково зазначає, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно - правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. 

Правова позиція позивача - 1 у справі.
Позивач - 1 відповіді на відзив або інших заяв по суті справи до суду не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 27.01.2026 була направлена позивачу - 1 до його електронного кабінету та отримана ним, що підтверджується зокрема довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. 
Неподання власних заяв по суті справи позивачем - 1 судом презюмується як підтримка вимог прокурора. 
Суд зазначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України). 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 

Правова позиція позивача - 2 у справі. 
До суду надійшла відповідь на відзив від Полянської сільської ради (вх. №02.3.1-02/1552/25 від 19.02.2026 року). В такій відповіді на відзиві заявник вказує, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в т.ч. у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. 
Правова позиція відповідача у справі. 
На адресу суду 10.02.2026 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №02.3.1-02/1220/26 від 10.02.2026 року). У такому відзиві відповідач вказує, що прокуратурою на підставі належних, допустимих та достовірних доказів наявності у діях відповідача такого елементу цивільного правопорушення як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок із спірними збитками, не доведено, що можливість задоволення позову у даній справі виключає. 
Відповідач вказує, що проаналізувавши додані до позову матеріали вбачається, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, не проводила перевірку із застосуванням інструментально-лабораторного контролю зі складенням відповідно до законодавства акту за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції та не надавала обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень законодавства. 
Позовні вимоги ґрунтуються виключно на підставі протоколів огляду місяця події, здійсненого у межах кримінального провадження та висновку інженерно-екологічної експертизи, без відповідного акту Держекоінспекції. 
На переконання відповідача, наявний у матеріалах справи висновок інженерно-екологічної експертизи №5650-Е від 09.12.2025 не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки відповідна експертиза проведена без здійснення особистого огляду експертом виявленого пня зрубаного дерева та проведення їх обміру. 
На підставі вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора повністю. 
Процесуальні дії суду. 
Ухвалою від 27.01.2026 в межах даної справи прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу. 
Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Судом встановлено, що є відкритим кримінальне провадження №12025071150000139 від 05.04.2025 в підозрі вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 ККУ, посадовими особами Полянського лісництва Свалявського надлісництва. 
Протоколом огляду від 05.11.2025 встановлено, що під час огляду кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" спеціалістом ДЕІ в Закарпатській області, за допомогою повіреної сертифікованої вимірювальної металевої рулетки проведено заміри 17 пнів зрубаних дерев без ознак відведення в рубку, тобто на кореневих лапах відсутні відтиски клейм відводу. 
Крім того, під час огляду кварталу 14 виділ 21.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" спеціалістом ДЕІ в Закарпатській області, за допомогою повіреної сертифікованої вимірювальної металевої рулетки проведено заміри 4 пнів зрубаних дерев без ознак відведення в рубку, тобто на кореневих лапах відсутні відтиски клейм відводу. 
Також на території кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" оглядом виявлено 19 дерев, пошкоджених по ступеню припинення росту. 
Крім того на оглянутій ділянці території кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва виявлено 58 дерев, які відведені в рубку, тобто містять відтиски клейма відводу та пронумеровані, але не зрубані. 
В такому протоколі огляду зазначено, що відомості про виявлені пні дерев без ознак відведення в рубку та пошкоджених дерев до ступеню припинення росту, а саме діаметр та породу дерева занесено до відомості попневего переліку, які є невід`ємним додатком до протоколу огляду. 
Постановою Закарпатської обласної прокуратури від 04.11.2025 в межах кримінального провадження №12025071150000139 залучено в межах такого кримінального провадження спеціаліста - інспекторів ДЕІ в Закарпатській області для участі у проведенні оглядів лісового фонду Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України"; постановлено провести розрахунок завданих збитків. 
Розрахунком розміру шкоди, нанесених державі Свалявським надлісництвом філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" в лісовому фонді кварталу 14 виділ 21.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" підтверджується загальний розмір заподіяної шкоди - 110 984.45 грн. 
Розрахунком розміру шкоди, нанесених державі Свалявським надлісництвом філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" в лісовому фонді кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" підтверджується загальний розмір заподіяної шкоди - 338 872,40 грн. 
Висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи по кримінальному провадженню №12025071150000139 від 09.12.2025 підтверджується та встановлено, що рубка дерев у кварталі 14 виділ 21.2 та 24.2 на території Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" була проведена з порушенням вимог природоохоронного законодавства у формі недотримання відповідних нормативно-правових актів; підтверджується розмір заподіяної шкоди 110 984.45 грн - у кварталі 14 виділ 21.2 та розмір заподіяної шкоди 338 872.40 грн - у кварталі 14 виділ 24.2; до настання наслідків досліджуваної події з технічної точки зору спричинили дії службових осіб Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", які не відповідали вимогам чинних галузевих нормативних актів, що безпосередньо регулюють правовий режим ведення лісового господарства в частині збереження природних ресурсів та охорони довкілля. 
Судом також встановлено, що затверджений прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Закарпатської обласної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025071150000139 від 05.04.2025, стосовно ОСОБА_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 с. 367 ККУ. 
В такому обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду майстра лісу Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", уповноважений на виконання адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, є службовою особою та працівником правоохоронного органу. Внаслідок незаконної рубки дерев та пошкодження дерев до ступення припинення росту на території кварталу 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва державним інтересам у сфері охорони, відтворення, сталого і раціонального використання лісових ресурсів та громадським інтересам, які полягають у порушенні гарантованих КУ прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля та користування природними ресурсами спричинено шкоду в розмірі 449 856.85 грн. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 ККУ, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки. 
Щодо представництва інтересів держави Прокурором. 
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою направлявся Полянській сільській раді лист №12-995-26 від 06.01.2026, в якому прокурор просив повідомити обласну прокуратуру у строк до 26.01.2026 про вжиті заходи щодо захисту порушених інтересів держави, а також надати відомості про розрахунковий рахунок органу місцевого самоврядування, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. 
Також прокуратурою направлявся лист Державній екологічній інспекції у Закарпатській області №12-995-26 від 06.01.2026, в якому прокурор також просив повідомити у строк до 26.01.2026 про вжиті заходи щодо захисту порушених інтересів держави. Крім того, прокурор просив надати належним чином завірені прогнозовані розрахунки шкоди, завданої незаконними вирубуванням дерев на території кварталу 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва. 
У відповідь Полянська сільська рада надіслала прокурору лист від 15.01.2026 №82/03-05, в якому вказала, що з відповідним позовом про відшкодування вказаних збитків сільська рада до суду не зверталась. 
У відповідь ДЕІ України направила прокуратурі лист, в якому вказала, що заходи реагування, а саме здійснення претензійно-позовної роботи про відшкодування шкоди завданої навколишньому середовищу громадянином ОСОБА_1 не проводилися, Інспекція до суду з позовом не зверталася. Додатками до такого листа ДЕІ України долучено відповідні розрахунки. 
Судом також встановлено, що прокурор звертався з відповідним листом №12-995-26 від 06.01.2026 до директора філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", в якому вказував, що з метою встановлення належного відповідача просив в строк до 26.01.2026 надати до обласної прокуратури: дані щодо статусу юридичної особи - філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України" станом на теперішній час; у разі ліквідації/реорганізації філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України" надати належним чином завірені копії відповідних наказів; матеріали лісовпорядкування території кварталу 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва; належним чином завірені копії витягів з ЄДРПОУ - філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України", Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", ДСГП "Ліси України". 
У відповідь відповідач надіслав прокурор лист в якому вказував, що квартал 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва знаходиться в межах території Полянської сільської ради, яка увійшла до складу Полянської територіальної громади. Також відповідач вказав, що відповідно до наказу ДП "Ліси України" №1915 від 18.10.2024 "Про припинення філії "Свалявське лісове господарство" ДП "Ліси України" вживаються заходи щодо припинення філії "Свалявське лісове господарство". 
Наказом ДП "Ліси України" №2340 від 31.12.2024 "Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом", затверджено серед інших також передавальний акт філії "Свалявське лісове господарство" ДП "Ліси України". 
Надалі, Закарпатська обласна прокуратура направила Полянській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області лист від 23.01.2026 №12-995-26, в якому на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила, нею встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. Обласною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 КУ, встановлено порушення інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме - виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища. Вказане є підставою для подання Закарпатською обласною прокуратурою позовної заяви в інтересах держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. 
Аналогічне повідомлення було направлене Державній екологічній інспекції у Закарпатській області. 
Закон України “Про прокуратуру” визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. 
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою виконано умови набуття права представництва інтересів держави, що підтверджено при прийнятті судом справи до розгляду та під час розгляду її по суті.
Це питання не викликало заперечень з боку Відповідача та його представника.
Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Аналогічні за своєю суттю висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.08.021 у справі №807/2245/16, згідно із якою Державна екологічна інспекція, маючи повноваження для проведення перевірок дотримання законодавства та притягнення винних до відповідальності, але не вживаючи відповідних заходів фактично допускає бездіяльність. Такий факт бездіяльності, в свою чергу є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі №903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже із наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що як Державною екологічною інспекцією, так і органом місцевого самоврядування не здійснювався захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.
Мотивувальна частина рішення. 
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Частиною 1 ст. 5 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” (далі - Закон) визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Як визначено в абзацах 2, 3 статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
В силу приписів статті 16 та частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
За змістом статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Відповідно до приписів статей 68, 69 Закон України “Про охорону навколишнього природного середовища”, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Пункт 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 за №761, передбачає, що підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев. Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані 5 здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 86 та ст. 90 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на органи виконавчої влади з питань лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. 
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу. 
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. 
В свою чергу, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. 
Як зазначено у ст. 107 цього Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. 
Відповідно до ст. 5 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. 
Згідно з ч. 1 ст. 41 вказаного Закону економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно з ч. 1 ст. 69 даного Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. 
При цьому, як вказано у ч. 4 та 5 ст. 68 вказаного Закону, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. 
Що стосується правонаступництва відповідача, то суд зазначає наступне. 
Згідно з ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Статтею 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано ст. 107 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.
Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.
Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21, від 16.03.2023 у справі №922/3979/21.
Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17.
Водночас чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акту. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.
Зважаючи на викладене та на те, що положеннями ст. 104, 107 Цивільного кодексу України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц та постанові від 04.11.2020 у справі №922/817/18. 
Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи. 
Таким чином судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що протоколом огляду від 05.11.2025 встановлено, що під час огляду кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" спеціалістом ДЕІ в Закарпатській області, за допомогою повіреної сертифікованої вимірювальної металевої рулетки проведено заміри 17 пнів зрубаних дерев без ознак відведення в рубку, тобто на кореневих лапах відсутні відтиски клейм відводу. 
Крім того, під час огляду кварталу 14 виділ 21.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" спеціалістом ДЕІ в Закарпатській області, за допомогою повіреної сертифікованої вимірювальної металевої рулетки проведено заміри 4 пнів зрубаних дерев без ознак відведення в рубку, тобто на кореневих лапах відсутні відтиски клейм відводу. 
Також на території кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" оглядом виявлено 19 дерев, пошкоджених по ступеню припинення росту. 
Крім того на оглянутій ділянці території кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва виявлено 58 дерев, які відведені в рубку, тобто містять відтиски клейма відводу та пронумеровані, але не зрубані. 
В такому протоколі огляду зазначено, що відомості про виявлені пні дерев без ознак відведення в рубку та пошкоджених дерев до ступеню припинення росту, а саме діаметр та породу дерева занесено до відомості попневего переліку, які є невід`ємним додатком до протоколу огляду. 
Розрахунком розміру шкоди, нанесених державі Свалявським надлісництвом філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" в лісовому фонді кварталу 14 виділ 21.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" підтверджується загальний розмір заподіяної шкоди - 110 984.45 грн. 
Розрахунком розміру шкоди, нанесених державі Свалявським надлісництвом філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" в лісовому фонді кварталу 14 виділ 24.2 Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" підтверджується загальний розмір заподіяної шкоди - 338 872,40 грн. 
Що стосується тверджень відповідача щодо того, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження протиправності поведінки Філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", як постійного лісокористувача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діянням постійного лісокористувача та наслідками у вигляді незаконної рубки дерев в лісовому фонді Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", то вони спростовуються наступним. 
Висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи по кримінальному провадженню №12025071150000139 від 09.12.2025 підтверджується та встановлено, що рубка дерев у кварталі 14 виділ 21.2 та 24.2 на території Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" була проведена з порушенням вимог природоохоронного законодавства у формі недотримання відповідних нормативно-правових актів; підтверджується розмір заподіяної шкоди 110 984.45 грн - у кварталі 14 виділ 21.2 та розмір заподіяної шкоди 338 872.40 грн - у кварталі 14 виділ 24.2; до настання наслідків досліджуваної події з технічної точки зору спричинили дії службових осіб Полянського лісництва Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", які не відповідали вимогам чинних галузевих нормативних актів, що безпосередньо регулюють правовий режим ведення лісового господарства в частині збереження природних ресурсів та охорони довкілля. 
Судом також встановлено, що затверджений прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Закарпатської обласної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025071150000139 від 05.04.2025, стосовно ОСОБА_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 с. 367 ККУ. 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника - яким є Відповідач.
Однак для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4) Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Тож визначальнимдля вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 30.11.2021 у справі №926/2174/20.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами вказаної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. 
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” як постійний лісокористувач у зазначених правовідносинах, зобов`язано відшкодувати заподіяну шкоду.
Таким чином, суд спростовує твердження відповідача, висловлені ним в своїх заявах по суті справи, і висновує, що прокурором долучені до матеріалів справи належні і допустимі докази, які підтверджують протиправність поведінки Філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України, як постійного лісокористувача. 
Також, суд звертає увагу відповідача, що Закарпатська обласна прокуратура зверталась з відповідним листом №12-995-26 від 06.01.2026 до директора філії "Карпатський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", в якому вказував, що з метою встановлення належного відповідача просив в строк до 26.01.2026 надати до обласної прокуратури: дані щодо статусу юридичної особи - філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України" станом на теперішній час; у разі ліквідації/реорганізації філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України" надати належним чином завірені копії відповідних наказів; матеріали лісовпорядкування території кварталу 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва; належним чином завірені копії витягів з ЄДРПОУ - філії "Свалявське ЛГ" ДСГП "Ліси України", Свалявського надлісництва філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", ДСГП "Ліси України". 
У відповідь відповідач надіслав прокурор лист в якому вказував, що квартал 14 виділів 21.2, 24.2 Полянського лісництва знаходиться в межах території Полянської сільської ради, яка увійшла до складу Полянської територіальної громади. Також відповідач вказав, що відповідно до наказу ДП "Ліси України" №1915 від 18.10.2024 "Про припинення філії "Свалявське лісове господарство" ДП "Ліси України" вживаються заходи щодо припинення філії "Свалявське лісове господарство". 
Наказом ДП "Ліси України" №2340 від 31.12.2024 "Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом", затверджено серед інших також передавальний акт філії "Свалявське лісове господарство" ДП "Ліси України". 
Що стосується проведених розрахунків, то суд зазначає, що відповідачем у своїх заявах по суті справи не ставилось питання щодо некоректності таких розрахунків та не надавались на розгляд суду альтернативні розрахунки.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора та позивачів, що розрахунок збитків проведений коректно та загальний розмір збитків, який підлягає до відшкодування державі складає 449 856.85 грн. 

Висновки суду. 
Суд висновує, що прокурором доведений факт заподіяння шкоди довкіллю внаслідок вчинення кримінального правопорушення службовою особою відповідача, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 ККУ та відповідно являться постійним лісокористувачем, та вважає за необхідне стягнути заподіяну шкоду у розмірі 449 856.85 грн. на користь держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. 
Даний розмір шкоди проведений коректно, відповідачем не заперечується та підтверджується відповідними розрахунками, наданими Державною екологічною інспекцією Закарпатської області. 
Згідно ч. 2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. 
Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи прокурора, позивачів та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. 
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до повного задоволення судом.
Розподіл судових витрат. 
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак на відповідача у справі покладаються судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 6747.85 грн. 
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в: 

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9 "А", код ЄДРПОУ - 44768034) в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156, код ЄДРПОУ - 45554542) на користь Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04351587, 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, село Поляна, вул. Духновича, буд. 63, шкоду, заподіяну довкіллю в сумі 449 856.85 грн (чотириста сорок дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 85 копійок). 

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 

4. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9 "А", код ЄДРПОУ - 44768034) в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156, код ЄДРПОУ - 45554542) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2-А, код ЄДРПОУ 02909967) сплачений судовий збір в сумі 6747.85 грн (шість тисяч сімсот сорок сім гривень 85 копійок) за подачу позовної заяви. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 07.04.2026 року. 

Суддя Пригуза П. Д.