Справа № 602/354/26
Провадження № 3/602/169/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2026 р.        м. Ланівці

Суддя Лановецького районного суду Тернопільської області Наумчук В.А., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 
в с та н о в и в:
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 734287 від 24 березня 2026 року стверджується, що 24.03.2026 о 13 год 35 хв у м. Ланівці по вул. Вишнівецькій, Кременецького району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 , надавав послуги по перевезенню пасажирів без відповідних на це документів, чим порушив Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищезгаданого правопорушення не визнав. Пояснив, що номер телефону, вказаний у поясненнях ОСОБА_2 , що містяться у матеріалах справи, за яким той ніби то викликав таксі, йому не належить, а належить його знайомому, який того дня, 24.03.2026, попросив підвезти цього чоловіка ( ОСОБА_2 ) від с.Старий Вишнівець до м. Ланівці. Він погодився, бо мав їхати в ту сторону. Пояснив, що не займається підприємницькою діяльністю з перевезення пасажирів і не зареєстрований в установленому порядку як підприємець. Просив закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Суддя, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та письмові докази, додані до них, дійшов вказаних нижче висновків.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюється у визначеному законом порядку на основі доказів у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо (ст. 251 КУпАП).
ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення 24 березня 2026 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Частиною першою статті 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.
Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності, які регулюються, зокрема, Податковим кодексом України, Законами України «Про підприємництво», "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", "Про основні засади державного регулювання господарської діяльності" та іншими нормативно-правовими актами.
Об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення проявляється у вчиненні суб`єктом правопорушення альтернативних дій, а саме:
- провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом;
- провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії;
- провадження господарської діяльності без документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Згідно з пп. 14.1.36 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.
За п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.
Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 7 вищезгаданого Закону ліцензуванню підлягає, зокрема, господарська діяльність з перевезення пасажирів внутрішнім автомобільним транспортом.
Зі змісту положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» слідує, що ліцензія на здійснення певного виду господарської діяльності, у т.ч. з перевезення пасажирів внутрішнім автомобільним транспортом, може видаватися лише суб`єктам господарювання. 
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» №3 від 25.04.2003 року господарська діяльність - це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої - безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.
Під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню згідно з відповідними положеннями Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та Закону України "Про підприємництво", треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва, та юридичними особами.
З наведеного вище слідує, що суб`єктом вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, яке виражається у таких неправомірних діях як провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, можуть бути лише суб`єкти господарювання (фізична особа-підприємець або юридична особа), зареєстровані в установленому законом порядку.
Натомість, якщо особа не зареєстрована як суб`єкт господарювання, але здійснює будь-який вид підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, то вона може нести відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП, у разі вчинення неправомірних дій, які проявляються у формі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом.
При цьому, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони такого адміністративного правопорушення, є систематичний характер цих дій (не менше ніж три рази протягом одного календарного року), їх самостійний та ініціативний характер.
З огляду на наведене, епізодичний факт перевезення пасажира за винагороду водієм автомобіля, який не є суб`єктом підприємницької діяльності (суб`єктом господарювання) не свідчить про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.
До протоколу додано пояснення ОСОБА_2 , який пояснив, що 24.03.2026, перебуваючи в с. Старий Вишнівець, він викликав «таксі» за номером телефону НОМЕР_2 , який на його прохання повідомила йому офіціантка закладу «Старий Борсук». Після цього до закладу під`їхав автомобіль ВАЗ 2107 сірого кольору, водій якого сказав, що вартість поїздки до м. Ланівці становить 700 грн. Коли вони з водієм в`їхали у м. Ланівці їх зупинила поліція.
Також до протоколу додано оптичний диск із відеозаписом нагрудної бодікамери поліцейського, на якому відображено момент зупинки автомобіля ВАЗ 210700-20, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у якому перебував пасажир, а також процес спілкування поліцейських з водієм. Під час спілкування з поліцейським водій ОСОБА_1 заперечував те, що він здійснює господарську діяльність з перевезення пасажирів на систематичній основі та пояснював, що його попросили підвезти чоловіка до м. Ланівці і він погодився.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП чи що він систематично здійснював перевезення пасажирів на регулярній основі та отримував дохід за надання послуг щодо провадження зазначеного виду господарської діяльності.
Більше того, докази отримання плати водієм ОСОБА_1 від пасажира ОСОБА_2 за перевезення його від с. Старий Вишнівець до м. Ланівці, також відсутні.
Окрім того, слід окремо зауважити те, що протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
Відповідно до ст. 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, як документа, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з джерел доказів. Зокрема, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Як зазначено вище, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП виражається у вчиненні альтернативних дій.
Однак, у розглядуваному протоколі зазначено, що водій ОСОБА_1 «надавав послуги по перевезенню пасажирів без відповідних на це документів, чим порушив Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», без конкретизації яких саме документів та які саме вимоги згаданого Закону він порушив.
Предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти росії» (заява № 36673/07), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до конституційних положень в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).
У своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, у т.ч. презумпцією невинуватості.
Відтак, у силу принципу презумпції невинуватості, що діє і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Практика Європейського суду з прав людини, яку в силу положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ як джерело права, вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, тобто таких, що не залишать місце розумним сумнівам (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року; від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Докази, які містяться у матеріалах цієї справи, не підтверджують, «поза розумним сумнівом», що ОСОБА_1 порушив порядок провадження господарської діяльності та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.
За таких обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 7, 247, 251, 252, 284-285, 294 КУпАП суддя, -
п о с т а н о в и в:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя:	  	В.  А.  Наумчук