Справа № 592/212/26
Провадження № 1-кп/592/361/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , потерпілої - ОСОБА_4 , представника потерпілої- ОСОБА_5 , обвинуваченого- ОСОБА_6 , захисника- ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Суми кримінальне провадження № 62024170040000851 від 29.08.2024 по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в:

06.11.2023 наказом начальника УСБУ в Сумській області № 380-ос/дск майстера-сержанта ОСОБА_6 призначено на посаду водія IV категорії (штаб-сержант, 7 т.р.) гаража сектору господарського забезпечення.
29.08.2024 приблизно об 11 год. 13 хв. ОСОБА_6 , керуючи власним автомобілем Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Суми по пр. Перемоги в напрямку вул. Юрія Вєтрова, перебуваючи в районі буд. 30/3, проявив злочинну недбалість, діючи всупереч п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, перед яким зменшує швидкість чи зупинився інший транспортний засіб та не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохода ОСОБА_8 госпіталізовано до КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», з тілесними ушкодженнями, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання 08.09.2024 померла.
Відповідно висновку судово-медичної експертизи від 22.10.2025 №1557/1219 смерть ОСОБА_8 настала внаслідок відкритої тупої травми кісток черепу та головного мозку у вигляді перелому кісток основи черепу, крововиливів під мозкові оболонки та забою головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком двобічної гострої гнійно-фібринозної бронхопневмонії з абсцедуванням про, що свідчить комплекс морфологічних ознак, а саме: на лобній ділянці зліва виявлено три садна; м`які покриви голови зі сторони внутрішньої поверхні на лобній, скроневій, тім`яній, потиличній ділянках зліва, з переривчастим крововиливом; крововилив темно-червоного забарвлення в лівий скроневий м`яз; пластинчатий крововилив під тверду мозкову оболонку в проекції лобної, скроневої, потиличної доль лівої півкулі головного мозку; крововиливи під м`які мозкові оболонки на конвекситальній та базальній поверхнях: лобної та скроневої долі лівої півкулі головного мозку, лобної долі правої півкулі головного мозку, потиличної долі лівої півкулі головного мозку; ділянки забою головного мозку: лобної та скроневої долі лівої півкулі з розміщенням тканини мозку, лобної долі правої півкулі з розміщенням тканини мозку; при дослідженні кісток черепа виявлено: перелом у вигляді ламаної лінії який починається від лівої верхньої каркової лінії потиличної кістки, далі в напрямку донизу та вперед проходить через ліву задню мозкову ямку, далі проходить через задню поверхню, верхній край, та передню поверхню праміди лівої скроневої кістки, долі переходить на ліву середню мозкову ямку, проходить через клиноподібну кістку, та в ділянці решітчастої кістки затухає, та має загальну довжину 13,4 см.; на дотик права та ліва легені печінкової щільності, тканина на розрізі темно-червоного забарвлення з сірим відтінком, набрякла, нерівномірного кровонаповнення, поверхні розрізу стікає пінисто- кров`яниста рідина та зелений гній; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів; набряк мозку та легень; дрібно-крапкові крововиливи на поверхні серця та легень; та дані судово-гістологічного дослідження.
Відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів та висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» від 25.07.2025 № СЕ-19/119-25/6312-ІТ у даній дорожній ситуації водій автомобілю Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами), а саме:
- п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допущені ОСОБА_6 порушення вимог п.п. п.п. 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо- транспортної пригоди та наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, вказуючи, що дійсно керував автомобілем, їхав з села В. Піщане у місто, цією дорогою їздить кожного дня та знає, що по пр. Перемоги розташовані пішохідні переходи, в тому числі нерегульовані. Проїжджаючи черговий пішохідний перехід, не надав переваги пішоходу у русі, загальмував вже безпосередньо перед переходом, але не встиг, внаслідок чого відбувся наїзд на дівчину. Він зупинився, вийшов із машини, поруч на заправці стоїла карета швидкої допомоги, вони забрали дівчину для надання медичної допомоги, а він залишився чекати поліцію. Зазначає, що швидкість його автомобіля не перевищувала 50 км/год, день був сонячним. У вчиненому розкаюється, жалкує, що сталася непоправна трагедія, попросив вибачення у матері потерпілої. 
Потерпіла ОСОБА_4 у суді показала, що в цей день вона перебувала вдома, останній раз із донькою поговорила по телефону близько 10 години, а пізніше чоловік повідомив, що ОСОБА_9 потрапила у лікарню у зв`язку з тим, що на пр. Перемоги її збив на пішохідному переході водій автомобіля. 08.09.2024 вона померла. Смертю доньки їй спричинено душевних, моральних страждань, а також вона понесла витрати на поховання доньки. Заявлено цивільний позов. 

Враховуючи, що учасники судового провадження визнали недоцільними дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ними не оспорюються (з приводу цивільного позову суд дослідив ті докази, які були надані потерпілим та цивільним відповідачем, допитав обвинуваченого та потерпілу, представник цивільного відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав), з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. А також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, - суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України розглянув провадження за правилами, передбаченими даними нормами. 
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.  
Показання обвинуваченого та потерпілої є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. 

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує за: ч.2 ст.286 КК України, т.я. він порушив правила безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. 

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, думку потерпілої, яка просила суд призначити ОСОБА_6 максимальне покарання, передбачене санкцієї частини статті, обгрунтовуючи тим, що донька була молодою, здоровою, зі своїми планами на життя, яке з вини даного водія різко обірвалося, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Слід зазначити, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року констатовано, що позиція потерпілих щодо призначення покарання у справах цієї категорії (ст. 286 КК України) не є обов`язковою для суду, однак вона враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету (справа № 682/956/17).
Необхідно врахувати також те, що ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, попросив пробачення у потерпілої, раніше не судимий, працює, учасник бойових дій, має сім`ю та мати, яка є особою з інвалідністю, за місцем роботи характеризується позитивно. Дані обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
Згідно досудової доповіді, складеної представником Сумського міського відділу ДУ «Центр пробації» в Сумській області про обвинуваченого кримінальному провадженні від 04.02.2026 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, відсутність історії правопорушень, відсутність факторів, які можуть впливати на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, при умові, що провина обвинуваченого буде доведена, на думку органу пробації, доцільно застосувати покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.(а.с. 81-83)

Відповідно до ст. 3 Конституції України, життя людини, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони, наслідки злочину у вигляді втрати життя є непоправними. 
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного, у відповідності до ст. 65 КК України, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статті ч.2 ст. 286 КК України, та на переконання суду, призначене покарання буде справедливим і достатнім з урахуванням вищевикладених фактичних обставин справи та особи винного, і те, що злочин вчинено з необережності, при цьому не погоджуючись з висновком органу пробації щодо доцільності застосувати покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства, оскільки внаслідок протиправний дій ОСОБА_6 , у світовий день, у місті, на пішохідному переході молода дівчина отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, тобто наступили тяжкі незворотні наслідки. 

Представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_5 було подано 15.01.2026 року позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яку мотивує тим, що ОСОБА_6 на момент ДТП не мав полісу обов`язкового страхування цивільно- правова відповідальність та повідомляв, що є учасником бойових дій, ОСОБА_4 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування. Мінімальна заробітна плата станом на день настання страхового випадку становила 8000 грн. Відповідно, розмір моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96000 грн, що відповідає дванадцятикратному розміру мінімальної заробітної плати (12x8000 грн). Такий самий граничний розмір встановлений і для відшкодування витрат на поховання та встановлення пам`ятника. Позивачкою були подані документи, що підтверджують витрати на поховання доньки. За результатами їх розгляду Моторним (транспортним) страховим бюро України було здійснено страхове відшкодування у загальному розмірі 151711 грн., з яких 96000 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди, а 55711 грн - у рахунок відшкодування витрат на поховання. У подальшому, позивачкою було споруджено пам`ятник, на що фактично витрачено 102500 грн. (загальний розмір витрат на поховання 102500+55711= 158211 грн.) Таким чином, максимальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання у сумі 96000 грн був відшкодований МТСБУ не в повному обсязі. З урахуванням уже виплаченої суми у розмірі 55711 грн, з МТСБУ підлягає стягненню різниця у розмірі 40289 грн. (96000 грн - 55711 грн). Отже, вимоги до МТСБУ складають 40289 грн. 00 коп.
Згідно із загальним принципом, закріпленим у статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків унаслідок порушення її цивільного права, має право на їх повне відшкодування, якщо інше не передбачено договором або законом.
Згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Таким чином, ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати різницю між тим, що має сплатити МТСБУ, з урахуванням обмежень у 12 мінімальних заробітних плат, та витратами на поховання, тобто 62211 грн. (102500 грн. - 40289 грн.)
Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , які призвели до тяжких тілесних ушкоджень та подальшої смерті ОСОБА_11 , її мати - ОСОБА_12 - зазнала глибоких і тривалих моральних страждань, що істотно вплинули на її психоемоційний стан та якість життя. Для неї смерть доньки стала раптовим і невідворотним ударом, який зруйнував її внутрішню рівновагу, емоційну стабільність та звичний уклад життя. Донька була для матері найближчою людиною, її опорою та гордістю, тією, з ким вона ділила усі радощі, труднощі та важливі моменти життя. Втрата дитини позбавила її відчуття опори, безпеки та впевненості в майбутньому.
Подія завдала позивачці настільки сильного душевного болю, що вона й досі відчуває постійне пригнічення, тугу, смуток, емоційну порожнечу та глибоке відчуття самотності. Незважаючи на те, що від трагедії минув певний час, вона так і не змогла оговтатися від пережитого. Ці спогади переслідують її й сьогодні, викликаючи емоційні зриви, плач, відчуття безнадії та глибокий психологічний дискомфорт.
Тому просить стягнути з:
- Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ:21647131, Адреса: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, Поштова адреса: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 40289 грн. матеріальних збитків.
- Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККП: НОМЕР_2 , місце, проживання: АДРЕСА_3 ):
в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 62211 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000 грн. (а.с. 30-33)
21.03.2026 року представником потерпілої була подана заява з приводу розподілу судових витрат, в якій вказано, що загальний розмір майнових вимог у цивільному позові становить 802500 грн, що приймається за 100%, відповідно: з Моторного (транспортного) страхового бюро України заявлено до стягнення 40289 грн, що становить 5,02% від загального розміру позовних вимог; з ОСОБА_6 заявлено до стягнення 762211 грн, що становить 94,98% від загального розміру позовних вимог (з яких 700000 грн -у рахунок відшкодування моральної шкоди та 62211 грн - у рахунок відшкодування матеріальної шкоди). Відповідно, судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. підлягають розподілу між відповідачами пропорційно заявленим позовним вимогам, а саме з Моторного (транспортного) страхового бюро України - 753 грн (5,02% від 15000 грн); з ОСОБА_6 - 14247 грн (94,98% від 15000 грн). Посилаючись на ст. 141, 137 ЦПК України, просить суд стягнути понесені цивільним позивачем судові витрати у розмірі 15000 грн., з який з Моторного (транспортного) страхового бюро України - 753 грн. (5,02% від 15000 грн). а з ОСОБА_6 - 14247 грн. (94,98% від 15000 грн). Заперечень з боку цивільних відповідачів щодо наданих розрахунків не поступило. (а.с.112-120) 

Обвинувачений ОСОБА_6 позовні вимоги визнав, при цьому повідомив суд про те, що у нього відсутня фінансова можливість сплатити заявлену суму коштів.
Представник МТСБУ-адвокат ОСОБА_13 надала суду пояснення з приводу заявлених вимог до бюро з додатками, в яких не визнає заявлений позов, оскільки у розумінні положень ст. 35 Закону заявник подає заяву разом з доказами на підтвердження понесених витрат. У вересні 2024 року представник потерпілої повідомила про ДТП та з метою отримання відшкодування звернулася з відповідною заявою. Потерпілою було підтверджено право на отримання відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Інших документів на підтвердження додаткових витрат, в тому числі на спорудження пам`ятника стороною позивача в МТСБУ подано не було. Отже, відшкодування моральної шкоди МТСБУ потерпілим передбачено виключно підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41цього Закону. Станом на дату ДТП вказана виплата становить 96000 грн. Отже, відповідальною особою за завдані збитки та шкоду, є безпосередньо ОСОБА_6 , який є учасником бойових дій. Згідно розрахунку МТСБУ позивачкою було підтверджено витрати на поховання в сумі 55 711 грн. та 96 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 02.10.2025 року МТСБУ сплатило потерпілій ОСОБА_4 151 711грн. 00 коп., яка складається з сум 96000 грн. - моральна шкода та 55711 грн. -витрати на поховання.(96000+55711 = 151711 грн.) Згідно позовної заяви та долучених документів, позивачка просить стягнути недоплачену суму регламентної виплати в порядку п. 27.4 ст. 27 Закону. Однак, як зазначалося вище, жодних документів на підтвердження витрат на пам`ятник, в МТСБУ надано не було. У зв`язку з чим, у МТСБУ не виникло обов`язку що до відшкодування витрат за заявленою вимогою. Крім того, відповідно до положень абз.3 п. 36.2 ст. 36 Закону, яка регулює порядок прийняття рішення страховиком, або МТСБУ, та строки виплати вбачається, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Отже, на даний час в МТСБУ відсутні правові підстави для проведення регламентної виплати. Що стосується витрат на правничу допомогу, то представник цивільного позивача не зазначає, на кого саме покласти ці витрати, не долучено договір та розрахунок зазначених витрат, що є підставою для відмови в задоволенні витрат на професійну адвокатську діяльність.  (а. с. 84-102) 

З огляду на викладене вище, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що існував на момент настання страхового випадку, далі - Закон ОСЦПВ), страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 23 Закону ОСЦПВ, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно ст. 27 Закону України ОСЦПВ, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Як убачається із копії свідоцтва про народження, ОСОБА_8 була донькою ОСОБА_14 (а.с. 35-36)
На а.с. 37-38 міститься Лист від МТСБУ про відшкодування ОСОБА_4 151 711 грн. виплат про відшкодування шкоди в загальному розмірі. 
Згідно копії видаткової накладної № 255 від 08.09.2024 року, виданої постачальником ФОП ОСОБА_15 потерпілій ОСОБА_4 витрати на поховання доньки склали 55 711 грн., як і вже були відшкодовані з боку МТСБУ. (а.с. 39-40) 
27.06.2025 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_16 укладено договір № 109 цех25 про виготовлення та встановлення намогильної споруди та елементів благоустрою на загальну суму 101 000 грн., 06.09.2025 року складено Акт приймання-передачі виконаних робіт, видано чекі на суму 25 000 грн., 27 500 грн. та 50000 грн. (а.с. 42-49)
Тобто, всього потерпілою на спорудження пам`ятника було витрачено 102 500 грн. 
Положеннями статті 35 Закону №1961-IV регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24 кс19) вказала таке.
Визначений Законом №1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону №1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону №1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК.
Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.
Тому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про застосування норми права, відповідно до якого, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.
Зважаючи на вказані висновки Великої Палати, саме за потерпілим залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав (із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду). 
На підставі ст. 22, 23, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає за необхідне стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4 40 289 грн. матеріальних збитків, так як дана сума є обгрунтованою і ніким не спростована.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 1 ст.1166 цього кодексу передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). 
Таким чином, ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати різницю між тим, що має сплатити МТСБУ, з урахуванням обмежень у 12 мінімальних заробітних плат та витратами на поховання, тобто 62211 грн. (102500 грн. - 40289 грн.).

На підставі ст.ст. 128,129 КПК України, ст. 1167 ЦК України суд вважає за необхідне задовольнити вказаний вище позов потерпілої ОСОБА_4 повністю та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 700 000 грн., при цьому беручи до уваги відповідно до положень ст.23 ЦК України ступінь вини обвинуваченого, зокрема злочин вчинено з необережності (злочинна недбалість), його матеріальний, сімейний стан та характер протиправних дій, внаслідок яких потерпіла від злочину зазнала душевних страждань від втрати рідної дитини, перебування її на лікуванні та звернення за медичною допомогою, невропатолога/невролога та психотерапевта, що підтверджується відповідними документами, а також принцип розумності та справедливості, з урахуванням тих доказів, які були надані потерпілою та його представником. 
Згідно з ст.118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 122 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку.          Зокрема, витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн. суд вважає за необхідне задовольнити повністю, так як суду на обгрунтованість вимог надано копію договору № 2024-11/11-к про надання правової допомоги від 11.11.2024 року, додаткову угоду від 11.11.2025 року, Акт наданих послуг № 2024-11/11-к та платіжну інструкцію від 17.01.2026 про сплату ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 15000 грн. Тому необхідно стягнути Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_4 753 грн. витрат на правову допомогу, а з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 14247 грн. витрат на правову допомогу. 

На підставі ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений за ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09.09.2024 року на взуття на ліву та на праву ногу, належне ОСОБА_8 (а.с.125 )

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2024 року на автомобіль Volkswagen Passat 2.0, н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , власником якого відповідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 є ОСОБА_6 було накладено арешт. (а.с. 128) З урахуванням заявленого цивільного позову, пояснень з приводу фінансового стану обвинуваченого та його позицію як власника з приводу даного майна, суд вважає за доцільне залишити арешт без змін з метою забезпечення виконання вироку суду в частині задоволених вимог цивільного позову.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази (а.с.123-124):
-взуття на ліву та на праву ногу, належне ОСОБА_8 - залишити потерпілій  ОСОБА_4 ;
-автомобіль Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_6 , який зберігається за адресою м. Суми, вул.Чернігівська, 16а у м. Суми- залишити зберігатися на території спеціального майданчика за вказаною адресою до виконання вироку суду в частині задоволених позовних вимог цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь  ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди.

Згідно ст.122 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальній сумі 11 620 грн. 10 коп. (а.с.129-131) 

Запобіжний захід до обвинуваченого під час досудового розслідування не застосовувався, як і в ході судового розгляду справи прокурор клопотання з цього приводу не заявляв. У порядку ст. 208 КПК України затриманий не був. 

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. 

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку у виконання.

Цивільний позов потерпілої  ОСОБА_4 задовольнити. 

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ: 21647131, Адреса: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, Поштова адреса: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 40 289 грн. матеріальних збитків та 753 грн. витрат на правову допомогу. 

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОККП: НОМЕР_2 , місце, проживання: АДРЕСА_3 ): в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 62 211 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000 грн., а також 14 247 грн. витрат на правову допомогу. 

На підставі ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений за ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09.09.2024 року на взуття на ліву та на праву ногу, належне ОСОБА_8 . 

Залишити без зміни арешт, накладений ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2024 року на автомобіль Volkswagen Passat 2.0, н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , власником якого відповідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 є ОСОБА_6 . 

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази :
-взуття на ліву та на праву ногу, належне ОСОБА_8 - залишити потерпілій  ОСОБА_4 ;
-автомобіль Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_6 , який зберігається за адресою м. Суми, вул.Чернігівська, 16а у м. Суми- залишити зберігатися на території спеціального майданчика за вказаною адресою до виконання вироку суду в частині задоволених позовних вимог цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь  ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в загальній сумі 11 620 грн. 10 коп.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення. 

Суддя ОСОБА_17