П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3355/25	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
дата складання повного тексту
рішення суду 13.11.2026 року; м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючої судді Казанчук Г.П.
суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог – Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСМІСТ» про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги (справа №400/3355/25):
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині та наказ по особовому складу про зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків її особового складу;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 поновити ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів як військовозобов`язаного.
Ухвалою від 02.09.2025 суд частково задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та про долучення доказів (т. 2, арк. 43-45).
Також ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги (справа № 400/9135/25):
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вчинені 12.03.2025 о 09:35 год та полягають у переведенні ОСОБА_1 зі спеціального обліку як заброньованого до картотеки вільних залишків, до загального обліку, який передбачає призов на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 , які вчинені 12.03.2025 о 09:37 год та полягають у знятті ОСОБА_1 з військового обліку як військовозобов`язаного на підставі абзацу третього пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів на спеціальному обліку як заброньованого, шляхом переведення із загального обліку на спеціальний.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 обидві справи об`єднні в одне провадження, якому присвоєно № 400/3355/25. Відповідно, у справі № 400/3355/25 розглядаються вимоги ОСОБА_1 :
1. До ІНФОРМАЦІЯ_2 -
визнати протиправним та скасувати наказ начальника (з основної діяльності) від 11.03.2025 № 71 в частині призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 11.03.2025 в команду та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (далі - Наказ № 71, т. 1, арк. 135);
зобов`язати поновити Крикливцева в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів як військовозобов`язаного;
визнати протиправними дії, які вчинені 12.03.2025 о 09:35 год та полягають у переведенні ОСОБА_1 зі спеціального обліку як заброньованого до картотеки вільних залишків, до загального обліку, який передбачає призов на військову службу під час мобілізації;
визнати протиправними дії, які вчинені 12.03.2025 о 09:37 год та полягають у знятті ОСОБА_1 з військового обліку як військовозобов`язаного на підставі абзацу третього пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232;
зобов`язати поновити ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів на спеціальному обліку як заброньованого, шляхом переведення із загального обліку на спеціальний.
2. До в/ч НОМЕР_2 -
визнати протиправним та скасувати наказ командира (по стройовій частині) від 13.03.2025 № 72 про призначення ОСОБА_1 на посаду радіотелеграфіста відділення передавальних радіопристроїв взводу радіозв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 та зарахування ОСОБА_1 з 13.03.2025 до списків особового складу частини, на речове забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 , на грошове та продовольче при військовій частині НОМЕР_1 (далі - Наказ № 72, т. 1, арк. 63);
зобов`язати виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та звільнити з військової служби.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що він не підлягав призову, оскільки був заброньований. Відповідно, протиправними, на думку позивача, є наказ РТЦК про призов, усі вчинені РТЦК дії, що пов`язані з веденням обліку, а також наказ в/ НОМЕР_3 (як похідний від наказу РТЦК). Поновленням порушених прав, на думку позивача, є звільнення його з військової служби, поновлення в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) на спеціальному обліку як заброньованого.
Відповідачі позовні вимоги не визнали з підстав, що на час винесення наказу про мобілізацію, ОСОБА_1 не був заброньованою особою, оскільки інформація про бронювання його з`явилась після його мобілізації.
Третя особа позов підтримала.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року адміністративну справу у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Петренко К.Д. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що час прийняття наказу про мобілізацію саме до бронювання позивача відповідачем не доведено, оскільки оспорюваний наказ про мобілізацію не містить часу його створення, а інформація про реєстрацію у книзі обліку наказів, а саме наказу 71 від 11.03.2025 року без прізвища щодо ОСОБА_1 , не є підтвердженням реєстрації наказу про мобілізацію щодо позивача, а не іншого наказу по ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 71. Крім того, апелянт зазначає, що за змістом положень Закону №3543-XII, Порядку №560, Положення №154 обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено саме на районні ТЦК та СП, а тому саме ІНФОРМАЦІЯ_6 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією, а не посилатися на те, що під час уточнення облікових даних документів про право на відстрочку від Позивача не надходило. Відтак, позивач не повинен нести негативні наслідки у зв`язку з тим, що відповідач-1, не перевірив підстави для відстрочки позивача та видав наказ про мобілізацію не зважаючи на його бронювання, при цьому, позивач повідомляв про те, що є заброньованою особою та пред`являв Резерв + з даними про бронювання.
Також представник позивача зауважує, що зняття позивача з обліку військовозобов`язаного, навіть на виконання наказу про мобілізацію, якщо у ЄДРПВР сформовано спеціальний облік на підставі бронювання особи не передбачено нормами законодавства та є протиправними діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.01.2026 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 13 березня 2025 року №72 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 видано у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Інструкції з організації обліку особового складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280. Отже, правових підстав для його скасування не існує. З огляду на незворотність мобілізаційних процедур, закріплених у Конституції України та законодавстві, а також на судову практику Верховного Суду (зокрема постанова від 05.02.2025 у справі №160/2592/23), вказує, що вимоги Позивача щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є безпідставними і не підлягають задоволенню.
ТОВ «Укртрансміст» подало відзив на апеляційну скаргу, яким підтримані доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та прийняття рішення про задоволення позовних вимог.
ІНФОРМАЦІЯ_6 29.01.2026 року також поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому містяться заперечення проти апеляційної скарги, оскільки її зміст зводиться до тверджень про наявність у Позивача відстрочки у зв`язку з бронюванням, а також про нібито незаконні дії з переведення/зняття з обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРПВР). Вказані доводи є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і вимогами чинного законодавства. Зазначає, що саме по собі подання роботодавцем заявки/ініціювання процедури бронювання не дорівнює набуттю особою статусу «заброньованого». Юридично значимим є факт оформлення бронювання у встановленому порядку (у тому числі його відображення у ЄДРПВР/військово-обліковому документі) та переведення на спеціальний військовий облік. З наданих у справі даних вбачається, що відмітка про автоматичне створення бронювання відображена у Реєстрі о 19:51 11.03.2025, тобто після винесення наказу про мобілізації позивача.
29.01.2026 року апелянтом подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від витребувані додаткові докази, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні та призначено розгляд справи за правилами письмового провадження.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що з 06.06.2023 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера-геодезиста у ТОВ «УКРТРАНСМІСТ», яке наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 06.03.2025 № Н-114/24-00 було визначено таким, що має важливе значення для національної економіки у галузі будівництва та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (т. 1, арк. 20-21).
11.03.2025 ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 о 09:00 год працівником поліції де позивач оновив персональні дані та його було направлено на проходження військово-лікарської комісії.
Згідно з витягом з Реєстру 11.03.2025 о 16:27 год у Реєстрі відображено дію "додавання облікових даних", картотека обліку - "картотека вільних залишків", підкартотека обліку - "підлягають призову на військову службу під час мобілізації".
11.03.2025 ВЛК провела обстеження та медичний огляд ОСОБА_1 , що підтверджується карткою, яку підписав позивач, та Постановою від 11.03.2025 (довідка № 8, вих. № 3241) ВЛК визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби.
Позивач своїм підписом підтвердив ознайомлення з постановою ВЛК.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.03.2025 року № 71 ОСОБА_1 призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 11 березня 2025 року та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (надалі – спірний наказ 1, а.с.144 т. 1). 
У "Книзі обліку наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з основної діяльності" Наказ № 71 зазначений з датою підписання 11.03.2025 (а.с.145-147 т. 1).
Відповідно до "Журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаних, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_8 " (а.с.148-149 т. 1), ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив факт отримання ним мобілізаційного розпорядження (а.с.51 т. 2).
ІНФОРМАЦІЯ_9 надав копію "Поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_10 і відправлені у складі команди " НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )". Дата підписання начальником РТЦК цього документа (а.с.245 т. 1) - 11.03.2025 о 16:54 год.
На підставі поіменного списку 13.03.2025 командир в/ч НОМЕР_2 видав Наказ від 13.03.2025 № 72 (надалі – спірний наказ 2, а.с.63 зв. т. 1), яким солдата ОСОБА_1 призваного а військову службу за мобілізацією призначено на посаду радіотелеграфіста відділення передавальних радіопристроїв взводу радіозв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 ВОС-460640А, шпк «солдат».
Згідно витяг з Порталу Дія - результат бронювання за заявою № 20250311-787255, відповідно до якого ОСОБА_1 має статус заброньованого до 06.03.2026 (а.с. 22 т. 1), дата та час - 11.03.2025, 20:01 год.
Згідно з витягом з Реєстру (т. 1, арк. 247):
11.03.2025 о 19:51 год у Реєстрі вчинено дію "автоматичне створення бронювання", картотека обліку - "картотека спеціального обліку", підкартотека обліку - "спеціальний облік"; 
12.03.2025 о 09:35 год у Реєстрі вчинено дію "переведення до картотеки вільних залишків", підкартотека обліку - "підлягають призову на військову службу під час мобілізації", дата введення інформації про особу в систему - 11.03.2025;
12.03.2025 о 09:37 у Реєстрі вчинено дію "(аб. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37) (Мобілізація) які призвані чи прийняті на військову службу", картотека обліку - "картотека знятих з військового обліку", підкартотека обліку - "призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, ВВНЗ та ВНП ЗВО", дата введення інформації поро особу в систему - 11.03.2025. 
До позову додані роздруківки із застосунку "Резерв+", згідно з якими станом на 20:05 год 11.03.2025, на 04.29 год 12.03.2025 статус ОСОБА_1 - військовозобов`язаний, відстрочка - до 06.03.2026; станом на 14:19 год 12.03.2025 статус ОСОБА_1 - не військовозобов`язаний.
Ця відомості, за твердженнями представника позивача, доводять, що Наказ № 71 було видано не раніше 12.03.2025, тобто всупереч наявній у РТЦК інформації про бронювання.
Представники РТЦК наполягали на тому, що Наказ № 71 було видано до 19:51 год 11.03.2025 (автоматичного створення у Реєстрі інформації про бронювання позивача), а факт відображення у Реєстрі та у застосунку "Резерв+" інформації про призов 12.03.2025 пояснюється специфікою регламенту роботи Реєстру.
Отже, правомірність та законність спірних наказів та інших дій є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Спірним у даній справі є встановлення обставин, що відбулось раніше, мобілізація позивача чи його бронювання, у зв`язку з чим, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 2 вказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 25 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у відповідній редакції, далі - Закон № 3543) бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань або функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
У частині другій статті 25 Закону № 3543 зазначено, що порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються (частина третя статті 25 Закону № 3543).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону 3543, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установа і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
До 11.03.2025 ОСОБА_1 не перебував ані на спеціальному, ані на загальному військовому обліку. Як вказано вище, ІНФОРМАЦІЯ_6 поставив позивача на облік лише 11.03.2025, у цей же день позивач пройшов ВЛК, та за наслідками висновку ВЛК про його придатність до військової служби, позивача мобілізовано на підставі спірного наказу. Отже, обставини визнання позивача придатним до військової служби та його мобілізація (наказ) у часі відбулись майже одночасно, з огляду на воєнний стан. Отже, до 11.03.2025 позивач не був та не міг бути заброньований. 
У пункті 3 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 "Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час" (у відповідній редакції, далі - Порядок) вказано, що бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку (йдеться, зокрема, про військовозобов`язаних які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період), здійснюється за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), в електронній формі засобами Порталу Дія. Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з пунктами 25, 27, 28, 29 Порядку № 76 бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється засобами Порталу Дія за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою. 
У списку зазначаються відомості щодо військовозобов`язаного: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків; строк дії відстрочки; відмітка про виконання вимог, визначених в абзаці третьому пункту 8 цього Порядку.
Під час формування списку отримуються відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів - відомості про загальну кількість військовозобов`язаних в державному органі, на критично важливому підприємстві, в критично важливій установі, які формуються на підставі даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальну кількість військовозобов`язаних в державному органі, на критично важливому підприємстві, в критично важливій установі, яким надана відстрочка та які переведені на спеціальний військовий облік.
Формування списку засобами Порталу Дія завершується накладенням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису керівника державного органу, критично важливого підприємства, критично важливого підприємства, критично важливої установи та надсилається до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, якщо військовозобов`язаний: перебуває на військовому обліку; перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою; уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 11 квітня 2024 р. № 3613-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку"; не перебуває у розшуку.
Отже, лише після оновлення позивачем своїх даних та проходження ВЛК, роботодавець набув можливості вчиняти дії щодо бронювання свого працівника.
Колегія суддів зазначає, що ухвалою суду від 03.02.2026 року у ТОВ «Укртрансміст» витребувано інформацію з відповідними доказами коли ТОВ «УКРТРАНСМІСТ» направило заявку на бронювання ОСОБА_1 (із зазначенням переліку направлених документів)?
На виконання вимог ухвали апеляційного суду ТОВ «УКРТРАНСМІСТ» надало інформацію, що заявка № 20250311-787255 була подана 11.03.2025 року о 19:51, це підтверджується інформацією з вебпорталу «Дія».
Водночас, як стверджує відповідач 1, наказ про мобілізацію прийняти на час відсутності даних про бронювання позивача.
Колегія суддів зауважує, що внесення ІНФОРМАЦІЯ_6 даних щодо оновлення даних позивача, проходження ВЛК та щодо мобілізації здійснюється відбувається за результатом проходження позивачем таких етапів: фізичне оновлення даних позивачем у ІНФОРМАЦІЯ_5 (не через Резерв+ чи Оберіг), за наслідком такого оновлення, відповідальна особа ІНФОРМАЦІЯ_4 вносить оновлені дані до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. В подальшому позивач пройшов ВЛК, інформацію про що також на підставі довідки ВЛК внесено до зазначеного реєстру, і після цього винесений наказ про мобілізацію. Внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідної інформації є лише відображення реальних складових військового обліку, який проводиться виключно на підставі відповідних документів. 
Підсумовуючи зазначене, колегія суддів зауважує, що факт оновлення персональних даних, подальше проходження ВЛК та мобілізації підтверджується не часом внесення інформації про ці обставини до Єдиного державного реєстру, а фактом вчинення відповідних дій: подачі заяви про оновлення даних, довідкою ВЛК та наказом про мобілізацію.
Так, згідно поіменного списку військовозобов`язаний, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_11 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вказано, що ОСОБА_1 був рекомендований до проходження військової служби. Цей документ підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 11.03.2025 року о 16:54.
Тобто, цей документ створений на підставі наказу про мобілізацію, а відтак, опосередковано є свідченням того, що наказ про мобілізацію був прийнятий до 16:54 11 березня 2025 року.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до того, як ІНФОРМАЦІЯ_5 поставив ОСОБА_1 на військовий облік, він не міг вважатися заброньованою особою, оскільки лише після оновлення персональних даних та проходження ним ВЛК, ТОВ «Укртрансміст» направило документи про бронювання останнього. 
Те, що призов відбувся до 16:54 11.03.2025, додатково підтверджується як поіменним списком, так і підписом позивача на підтвердження отримання мобілізаційного розпорядження, яке було видане до бронювання позивача чи переведення його на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Наказ № 71 було видано всупереч пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 3543. 
Відповідачем наданий журнал вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаних, призначених у команди ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому №14 від 11.03.2025 року у графах по отримання мобілізаційного розпорядження та про ознайомлення із ст.210, 210-1 КУпАП та ст.336 КК України стоять підписи ОСОБА_1 (а.с.125 т.2).
Тобто, позивач не відмовлявся від отримання мобілізаційного розпорядження у зв`язку з його бронюванням, та не зазначив про це у журналі.
У журналі обліку наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 наявний запис про винесення наказу №71 від 11.03.2025 про призов військовозобов`язаного на військову службу (а.с.127-128).
На виконання вимог ухвали апеляційного суду, ІНФОРМАЦІЯ_6 надав пояснення про те, що ОСОБА_1 не повідомляв посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що документи на його бронювання перебувають на перевірці, а також не заявляв про наявність будь якої «перехідної» стадії бронювання (очікування підвтердження, перевірка пакету, незавершення тощо).
Отже, колегія судді наголошує, що позивач, на час винесення спірного наказу №71 про його мобілізацію не був заброньований, а тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправності наказу про мобілізаціє за їх безпідставністю.
Так, наказ про мобілізацію був винесений до 16:54 11 березня 2025 року, а бронювання позивача відбулось 11 березня 2025 року о 20:01.
При цьому, переведення позивача в системі «Оберіг» на спеціальний облік о 19:51 11 березня 2025 року відбулось вже після мобілізації позивача (16:54).
Відповідно до пункту 98-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 затверджений «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» Командир військової частини не пізніше ніж на наступний день після прийняття військової (зведеної військової) команди надсилає засобами системи електронного документообігу на адресу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з якого прибула військова (зведена військова) команда, витяг з наказу про зарахування особового складу військової (зведеної військової) команди до списків військової частини та поіменний список з відмітками про прийняття (відмову у прийнятті) особового складу з накладанням свого кваліфікованого електронного підпису.
Інформація про зарахування резервіста або військовозобов`язаного до списків військової частини вноситься протягом доби районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Тобто, відображення у Реєстрі 12 березня 2025 року інформації про зміну статусу є лише відображення ІНФОРМАЦІЯ_5 інформації отриманої від командира військової частини НОМЕР_1 куди було направлено позивача для проходження військової служби про прийняття або відмову у прийнятті особового складу.
Представник позивача помилково відображення в реєстрі дії щодо прийняття позивача до особового складу 12 вересня 2025 року ототожнює із часом мобілізації.
Особа вважається мобілізованою з моменту видання наказу військової частини (а не з моменту відображення у Державному реєстрі) інформації після підтвердження військової частини про прийняття військовослужбовця до особового складу.
Мобілізація зазвичай відбувається після проходження медичної комісії, отримання мобілізаційного розпорядження та фактичної явки до ТЦК та СП. Вказане відбувається під час дії воєнного стану у значно пришвидшеному режимі.
Водночас, особа вважається заброньованою з дати, зазначеної у витязі з Наказу Міністерства економіки України. Ця дата зазвичай збігається з моментом прийняття рішення про бронювання та відображається у застосунку «Дія», в електронному реєстрі «Оберіг» або застосунку «Резерв+».
Колегія суддів повторює, що лише після того, як позивач оновив свої дані та пройшов ВЛК, ТОВ «УКРТРАНСМІСТ» направило документи для бронювання позивача, але у проміжку часу між проходженням ВЛК та направленням документів про бронювання позивача, його було мобілізовано за наказом ТЦК та СП. 
Як свідчать матеріали даної справи, підприємство направлені документи про бронювання позивача, коли він вже був мобілізований.
Принагідно, колегія суддів зазначає, що станом на час виникнення спірних у розглядуваній справі правовідносин, в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію.
Згідно із вимогами Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації можуть бути призвані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (статті 20, 22 цього Закону). 
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 280/6033/22.
Повертаючись до матеріалів цієї справи, колегія суддів зазначає, що позивач до 11 березня 2025 року не перебував на військовому обліку, і до цієї дати не було подано документів для бронювання позивача.
У Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період відсутні норми, які б регулювали питання призову за мобілізацією за наявності поданих документів на бронювання. 
Проте, у пункті 60 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 затверджений «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» визначено, що ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Застосовуючи аналогію закону, колегія суддів зазначає, що пункт 60 вказаної постанови можливо застосувати до правовідносин даної справи.
При цьому, слід установити, чи були подані документи позивача, до його мобілізації, на бронювання.
Водночас, зібрані докази дають підстави дійти висновку, що позивач був мобілізований, а отже набув статус військовослужбовця, до того, як документи щодо його бронювання були відправлені для прийняття рішення.
Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування необхідних доказів.
Відповідач довів суду, що мобілізація позивача відбулась до зміни становища у картотеці, натомість позивачем не доведено суду, що ним повідомлявся ТЦК та СП про проходження процедури бронювання. Позивач не відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження, навпаки, поставив свій підпис про його отримання. Відсутні належні та допустимі докази того, що процедура його бронювання розпочата підприємством до його мобілізацій.
У контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є швидкою та незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а за відсутності порушення правил мобілізації, не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Предметом регулювання статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі також - «Закон №3543-XII», у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) є відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Абзац другий частини першої статті 23 Закону №3543-XII передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стаття 24 Закону №3543-XII визначає мету бронювання військовозобов`язаних.
За її змістом бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону №3543-XII бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів та виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Такі військовозобов`язані не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві. Організація, порядок, обсяги та переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Системний і буквальний способи тлумачення наведених норм дають колегії суддів підстави для висновку про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
За колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Своєю чергою, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.
Отже, за змістом і метою бронювання військовозобов`язаних осіб не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби.
Тому факт бронювання військовозобов`язаної особи після її призову на військову службу не може розглядатися як причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану.
Застосувавши ці висновки до справи, яка переглядається, колегія суддів констатує, що оскільки позивач був призваний на військову службу 11 березня 2025 року (до 16:54) під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак його бронювання о 20:01 не є підставою для звільнення з військової служби.
Відсутність передумов для звільнення позивача з військової служби з указаної підстави свідчить про правомірність оскаржуваної поведінки військової частини, тож позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Відповідно до абзацу третього пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232, зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих навчальний закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. 
Дії, що у Реєстрі відображені 12.03.2025 (час - 09:35 та 09:37), обумовлені не зміною правового статусу позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовці, а як вже було зазначено колегією вище, підтвердженням фактом прийняття позивача до особового складу військовою частиною.
Реалізація право особи на бронювання можлива до моменту мобілізації.
При розгляді справи в суді першої інстанції, представник ІНФОРМАЦІЯ_5 пояснив, що у Реєстрі не відображається інформація про видання наказу про призов, а зазначаються наслідки цього наказу, у даному випадку - зняття ОСОБА_1 з військового обліку у зав`язку з призовом.
У зв`язку з чим, колегія суддів також погоджується із судом першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання РТЦК поновити ОСОБА_1 у Реєстрі як заброньованого, оскільки він призваний на військову службу.
Більш того, колегія суддів зауважує, що інші позовні вимоги щодо ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо протиправності дій мали місце після винесення наказу про мобілізації, отже є похідними від задоволення першої вимоги. Також похідними позовними вимогами є вимоги до військової частини НОМЕР_2 .
Оскільки колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність протиправності Наказу № 71, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційний скарги в частині похідних позовних вимог.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
ІНФОРМАЦІЯ_9 довів суду правомірність прийняття наказу про мобілізацію позивача, з огляду на те, що під час його прийняття не було інформації/рішення про бронювання позивача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді О.В. Єщенко

Ю.М. Градовський