Справа № 306/2433/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року у складі судді Уліганинця П.П., присяжних: Островки О.І., Мандзюк А.І., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свалявський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Мукачівському районі, Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою,-
встановив:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свалявський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Мукачівському районі, Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою.
Заява мотивована тим, що у червні 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області. 
Зазначає, що наразі жодних відомостей про останнього не має. Вказує, що для переоформлення належного ОСОБА_2 майна, необхідно визнати його померлим.
За вказаних обставин, заявник просила суд оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померлим.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 , який загинув при виконанні бойового завдання в районі села Лиман Перший, Куп`янського району Харківської області, в зоні ведення бойових дій під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації - померлим.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що досліджені докази не дають суду підстави для висновку, що ОСОБА_2 загинув в районі бойових дій. Судом було помилково винесено рішення, яке ґрунтується на доказах, що не дають однозначного підтвердження смерті ОСОБА_2 , не має чітких доводів та доказів, які б точно доводили про зникнення безвісті за умов які б безпосередньо та неминуче загрожували його життю. Дана невизначеність і не підтвердженість говорить про можливе перебування зниклого безвісті за особливих обставин в полоні. Також не долучено жодних відомостей не подано чи зверталася заявник до Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», який виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевських конвенцій про поводження з військовополоненими та про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, щодо отримання необхідної інформації про можливе перебування ОСОБА_2 в полоні. Крім цього, вказує на те, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Вказує,що в умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – адвокат Черніков Д.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що посилання апелянта на відсутність безумовних та достовірних доказів смерті ОСОБА_2 є необґрунтованими та свідчать про неправильне розуміння правової природи процедури оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статті 46 ЦК України та усталеної судової практики Верховного Суду, оголошення фізичної особи померлою ґрунтується не на встановленні факту смерті, а на юридичному припущенні смерті, тобто на констатації високого ступеня ймовірності загибелі особи за наявності обставин, що загрожували її життю, та тривалої відсутності відомостей про її місце перебування. На спростування доводів апелянта про необхідність звернення до ДП «Український національний центр розбудови миру», представник заявника – адвокат Черніков Д.Ю. вказує, що звернення заявниці до Координаційного штабу є належним і достатнім способом з`ясування можливих обставин перебування ОСОБА_2 у полоні, а вимога апелянта щодо обов`язкового звернення до ДП «Український національний центр розбудови миру» не відповідає його функціональному призначенню та не може розглядатися як обов`язкова умова для оголошення особи померлою.
Начальник відділу Свалявського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Мукачівському районі – Титмків Надія подала через систему «Електронний суд» заяву, у якій просить розглянути дану справу без їх участі. 
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник апелянта – Ткачук Віталій Володимирович підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник заявника – адвокат Черніков Денис Юрійович просить апеляційну скаргу залишити без задовлення, а рішення суду – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 листопада 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області від 17 лютого 2016 року (т.1 а.с.4).
Мати ОСОБА_2 – ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (т.2 а.с. 26).
Згідно повідомлення Міністерства оборони України від 17.02.2023 року №203 ОСОБА_2 20.12.2022 року призвано на військову службу по мобілізації; як убачається з витягу з наказу від 14.02.2023 року №45 останній прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у НОМЕР_5 окремому батальйоні територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_5 " Збройних Сил України (т.1 а.с.144, 160, 166, 172).
Сповіщенням сім`ї №34, підписаної начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 від 07.06.2023, ОСОБА_1 сповіщено, що її чоловік старший солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області зник безвісти (а.с.6).
Військовою частиною НОМЕР_3 було надано матеріали проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісті під час виконання бойового завдання солдатів, серед яких у тому числі ОСОБА_2 , разом з Актом службового розслідування від 29 липня 2023 року та рапортами заступника командира 1 стрілецької роти військової частни НОМЕР_3 з морально-психологічного забезпечення та командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 .
З Акту службового розслідування затвердженого командиром військової частини НОМЕР_3 від 29 липня 2023 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 зведена група у складі 6 військовослужбовців, серед яких і ОСОБА_2 виконувала бойовий наказ командира військової частини на позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » поблизу населеного пункту Лиман Перший Куп`янського району Харківської області. Згідно рапортів заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 з морально-психологічного забезпечення та командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 11:00 год. під час штурму противником позиції відділення, яку обороняли військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 , серед яких був і ОСОБА_2 , в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області був втрачений зв`язок з вищевказаними військовослужбовцями наявними засобами. Через те, що в результаті штурму позиція відділення була зайнята силами противника і по теперішній час перебуває під його контролем, організація та проведення пошукових заходів була неможливою. Подальший стан та місце перебування військовослужбовців невідомі. 
В матеріалах проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти під час виконання бойового завдання, № НОМЕР_7 від 03.06.2023 року, вирішено, вважати вказаних військовослужбовців, зокрема ОСОБА_2 , зниклими безвісти за особливих обставин починаючи з 30.05.2023 року на околицях населеного пункту Лиман Перший Харківської області під час виконання обов?язків військової служби (т.2 а.с.102-123,151-154).
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань ОСОБА_1 у червні 2023 року зверталася до чергової частини ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області з повідомленням про те, що 07.06.2023 року їй стало відомо, що її чоловік, військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області зник безвісті.
Згідно Довідки ГУНП в Закарпатській області № 4811/106/26-2-2023 від 27.06.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошений в розшук від 10.06.2023 року Куп`янським районним відділом поліції ГУНП в Харківській області.
З повідомлення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 22.07.2025 року №222/кш/18383 вбачається, що до Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червого Хреста або зі сторони російської федерації про перебування ОСОБА_2 у полоні (т. 1 а.с. 234).
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції вважав заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись ч.2 ст.46 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим.
Статтею 46 ЦК України передбачається декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція) за певних обставин.
У пункті 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року звертається увага судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою – це встановлення судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті.
Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №154/2135/17 дійшов висновку, що виходячи зі змісту положень ст. 43, 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі ч.2 ст.46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 ст.43 ЦК України. Для визнання людини померлою заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.
В даному випадку є встановленим та доведеним, що чоловік заявника – ОСОБА_2 , який з 20.12.2022 року був призваний і проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 30.05.2023 під час виконання бойового завдання із захисту та оборони України від збройної агресії рф під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Лиман Перший Харківської області. Надані суду докази не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , що дає суду підстави зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання ним обов`язків військової служби.
Крім того, колегія суддів враховує те, що визнання ОСОБА_2 померлим необхідне заявнику не лише для проведення державної реєстрації його смерті та можливості реалізації цивільних, сімейних прав, спадкування майна, а і для оформлення відповідного статусу, отримання допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона є одним зі спадкоємців першої черги. 
У відповідності до норм Конституції України та положень чинного законодавства, забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим.
Доводи апелянта про відсутність безумовних та достовірних доказів смерті ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання, зв`язок з ним було втрачено в бойовій обстановці, територія перебувала під контролем противника, пошукові заходи були об`єктивно неможливими, а будь-яка інформація про його перебування у полоні відсутня. При цьому, відсутність «безумовних доказів смерті» не лише не перешкоджає оголошенню особи померлою, а є типовою та передбачуваною для цієї категорії справ, що повністю узгоджується з вимогами статті 46 ЦК України.
Також необґрунтованими є посилання апелянта на відсутність звернення заявниці до ДП «Український національний центр розбудови миру», оскільки ОСОБА_1 зверталася до Координаційного штабу, що є належним і достатнім способом з`ясування можливих обставин перебування ОСОБА_2 у полоні.
Що стосується доводів апеляційної скарги про неможливість відрахування шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі, слід зазначити наступне. 
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності (пункти 94 – 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24)).
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309
Згідно зазначеного Наказу № 309, місце зникнення ОСОБА_2 - район населеного пункту Лиман Перший Харківської області вважається тимчасово окупованою територією з 24.02.2022 року, а не територією активних бойових дій. 
Оскільки за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_2 , на момент такої події була окупована супротивником та знаходилася, згідно Акту службового розслідування, під постійними артилерійськими та стрілецькими обстрілами саме з 28.05.2023 року по 30.05.2023 рік, у суду з надзвичайно великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_2 загинув, а тому відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України може бути здійснений у цій справі з 30 травня 2023 року. Такий висновок суду узгоджується з п.85 Постанови Верховного Суду від 18 лютого 2026 року, справа № 759/22513/24.
Відтак, у даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано відрахував шестимісячний строк для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель ОСОБА_2 , а саме з 30 травня 2023 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Підстав для зміни чи скасування рішення не має.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,375,381-384 ЦПК України апеляційний суд ,-
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2026 року.
Головуючий: 

Судді: