ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/1690/25
Провадження № 2-а/483/1/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
03 квітня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Рак Л.М.
за участю секретаря Гречки С.Є., 
представника позивача – адвоката Жмуцького М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з використанням представником позивача – адвокатом Жмуцьким М.В. власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - 
В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2025 року адвокат Жмуцький М.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, предметом якого є визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 5909359 від 11 жовтня 2025 року винесену капралом поліції Коберником В.О., співробітником 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування позову зазначив, що 11 жовтня 2025 року о 01:31:05 відносно позивача капралом поліції Коберником В.О., співробітником 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, винесено постанову серії ЕНА № 5909359 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн., а також на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП застосовано подвійний розмір штрафу у сумі 6800 грн. Відповідно до постанови, позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen T4, д.н.з. НОМЕР_1 , 11 жовтня 2025 року о 01:31:05 на дорозі М30 191 км керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати даним транспортним засобом. Позивач категорично не погоджується з винесеною постановою, оскільки вона є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права з наступних підстав. Постанова ЕНА № 5909359 не містить жодного зазначення про підставу зупинки транспортного засобу позивача. У описовій частині інспектор обмежився лише фразою: «Водій керував ТЗ без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати даним ТЗ». Постанова не містить інформації про те, яке саме порушення ПДР було виявлено, що стало підставою для зупинки, яким чином було зафіксоване таке порушення, якими технічними засобами користувався інспектор. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу можлива лише за наявності передбачених законом підстав. Зупинка відбулася 11 жовтня 2025 року о 01:31:05, тобто глибокої ночі. У постанові відсутня будь-яка інформація про те, чи був на той момент запроваджений режим комендантської години, чи здійснювалася планова перевірка документів на цій ділянці дороги, чи було виявлено первинне порушення ПДР. Якщо зупинка була здійснена через порушення ПДР, то інспектор був зобов`язаний зафіксувати таке порушення належними технічними засобами та зазначити це у постанові. Однак у постанові відсутні тип вимірювального приладу, дані про сертифікацію та повірку, роздруківки з радара чи приладу TruCAM, результати вимірювання швидкості. У графі «До постанови додаються» відсутні будь-які записи, що свідчить про те, що інспектор не додав до постанови жодних доказів зупинки або первинного порушення. Важливим є те, що інспектор не виніс постанову за порушення, яке нібито стало підставою для зупинки. Якби факт порушення ПДР був дійсно зафіксований належним чином та доведений, інспектор був би зобов`язаний притягнути позивача до відповідальності саме за це порушення. Натомість інспектор обмежився лише притягненням до відповідальності за керування без права керування, що було виявлено вже після зупинки. Це є прямим підтвердженням того, що законної підстави для зупинки транспортного засобу не існувало. Навіть якщо гіпотетично припустити законність зупинки транспортного засобу, що категорично заперечується, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами, які не мають права керування такими транспортними засобами. Диспозиція цієї норми передбачає, що особа взагалі не отримувала посвідчення водія, термін дії її посвідчення закінчився, не має відповідної категорії для керування конкретним транспортним засобом або була позбавлена права керування за рішенням суду. Позивач ОСОБА_1 має чинне посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 18 березня 2021 року ТСЦ 4841, дійсне до 18 березня 2051 року, з відкритими категоріями A, B, C. Категорія A відкрита 04 квітня 2019 року, категорія B відкрита 04 квітня 2019 року, категорія C відкрита 06 березня 2019 року. Таким чином, на момент складання постанови 11 жовтня 2025 року посвідчення водія позивача було абсолютно чинним і залишалося чинним ще протягом більш ніж 25 років. Транспортний засіб Volkswagen T4, яким керував позивач, є мікроавтобусом або легким вантажним фургоном. Для керування таким транспортним засобом, якщо його маса не перевищує 3,5 тонни, достатньо категорії B, яка у позивача є. Якщо транспортний засіб має масу понад 3,5 тонни або є вантажним автомобілем, необхідна категорія C, яка також у позивача наявна. Таким чином, позивач мав всі необхідні категорії для законного керування транспортним засобом Volkswagen T4 будь-якої модифікації. Постанова не містить жодних доказів того, що позивач не має посвідчення водія. Постанова не містить інформації про те, чи не має позивач відповідної категорії для керування конкретним транспортним засобом. Постанова не містить відомостей про технічні характеристики транспортного засобу, які б дозволили встановити необхідну категорію. Постанова не містить витягу з бази даних ІПНП, який би підтверджував відсутність у позивача права керування. У постанові взагалі відсутній будь-який аналіз того, на якій підставі позивач вважається таким, що не має права керування транспортним засобом. Інспектор у постанові обмежився лише загальною фразою, яка нічим не підтверджена, не деталізована, не містить конкретних фактичних обставин та посилань на докази. Така невизначеність та відсутність конкретизації свідчить про те, що інспектор не з`ясував всіх обставин справи та не довів наявність складу правопорушення. Посилаючись на викладене, представник позивача просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5909359 від 11 жовтня 2025 року, винесену капралом поліції Коберником Віталієм Олександровичем, співробітником 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того, у своєму позові представник позивача просив поновити Комаришину В.І. строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Жмуцького М.В. про поновлення строку для звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву залишено без руху.
22 грудня 2025 року представником позивача на виконання ухвали суду надано заяву про поновлення процесуального строку.
Ухвалою від 25 грудня 2025 року заяву представника позивача – адвоката Жмуцького М.В. про поновлення строку для звернення до суду задоволено, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
31 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача, зокрема, зазначив, що згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначенихзаконом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманнямПравил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушенняправил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5909359 від 11 жовтня 2025 року було встановлено, що позивач 11 жовтня 2025 року о 01 год. 31 хв. керував автомобілем VOLKSWAGEN T4 д.н.з НОМЕР_1 на А/Д М-30 191 км не маючи права керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 126 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимогПДР України. Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 2.3 б) Правил дорожнього руху України на водія покладений обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а також не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Згідно з вимогами п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигналів – дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах – схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п.2.4 а) ПДР України, на вимогу поліцейського водій зобов`язаний пред`явити документи, перелічені у п.2.1 цих Правил. Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Абзацом 2 частини 2статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів – на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналогічне положення закріплено в пп. «ґ» п. 2.1 затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306Правил дорожнього руху. Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2022 року у справі № 131/1080/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17000 грн. з позбавленням права керування строком на один рік. Постанова Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2022 року у справі № 131/1080/22 набрала законної сили 03 січня 2023 року. У відповідності до п.20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови КМУ від 20 травня 2011 року № 511) повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимогабзацу третього цього пункту. Враховуючи той факт, що позивачу було відомо про факт винесення постанови відносно нього 11 жовтня 2025 року, то є достатні підстави вважати причини пропуску строків на оскарження неповажними, а твердження позивача, викладені у адміністративному позові для поновлення терміну для оскарження, - такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності, а також спрямовані на зловживання процесуальними правами. Відтак зазначена представником позивача обставина щодо не звернення до суду з даним позовом у визначений законом десятиденний строк носить суб`єктивний характер, оскільки пов`язана з обраним способом порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та не має відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи наявні відомості, підтверджені належними доказами, відсутні підстави вважати причини пропуску позивачем строків оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5909359 від 11 жовтня 2025 року поважними, оскільки позивачем надані суду не достовірні дані, натомість є підстави стверджувати про зловживання позивачем процесуальними правами з метою уникнення адміністративної відповідальності. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою суду про витребування документів від 10 березня 2026 року у Головного сервісного центру МВС України витребувано інформацію: чи є посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 чинним станом на 11 жовтня 2025 року; які категорії відкриті у посвідченні водія серії НОМЕР_3 ; чи не анульоване, не призупинене, не вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_3 ; чи є в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи МВС України відомості про обмеження або заборони на керування транспортними засобами для ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2025 року.
Ухвала суду виконана 25 березня 2026 року.
Представник позивача – адвокат Жмуцький М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Представник відповідача – Департаменту патрульної поліції у відзиві на позов просила справу розглядати у відсутності представника відповідача.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву та відзив на неї, а також наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. 
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5909359, винесеної капралом поліції Коберником В.О., співробітником 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, 11 жовтня 2025 року о 01 год. 31 хв. ОСОБА_1 на 191 км автодороги М30 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN T4 д.н.з НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та цією постановою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с. 13).
В силу вимог ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, крім іншого, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
На підставі ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. 
Пунктом 11 частини 1статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Згідно з пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
У своєму позові представник позивача посилається, на те, що ОСОБА_1 має чинне посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 18 березня 2021 року ТСЦ 4841, яке дійсне до 18 березня 2051 року.
Проте, як вбачається з копії постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2022 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Постанова набрала законної сили 03 січня 2023 року (а.с.48-50). 
Крім того, з витягу з НАІС ГСЦ МВС України вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлено прав керування строком на 12 місяців з 03 січня 2023 року по 03 січня 2024 року (а.с.51).
З інформації, наданої Головним сервісним центром МВС на ухвалу суду від 10 березня 2026 року, вбачається, що ОСОБА_1 18 березня 2021 року отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 терміном дії до 18 березня 2051 року, яке видано ТСЦ 4841 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, на заяву у зв`язку з заміною посвідчення водія. Іллінецьким районним судом 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 12 місяців. Посвідчення водія здано на збереження, зберігається в ТСЦ 4841, дата повернення – не зазначена (а.с.91-93).
Відповідно до п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови КМУ від 20 травня 2011 року № 511), повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимогабзацу третього цього пункту.
Доказів того, що позивачеві після позбавлення права на керування транспортними засобами повернуто посвідчення водія після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів, суду не надано. 
Таким чином, позивач на момент зупинення працівниками поліції 11 жовтня 2025 року не мав права на керування транспортними засобами. 
Щодо тверджень представника позивача про безпідставне зупинення транспортного засобу позивача, суд зазначає наступне. 
З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України майже в усіх регіонах України запроваджено комендантську годину.
Пунктом 5 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.
Отже, згідно з вказаною нормою Закону України «Про правовий режим воєнного стану» комендантська година полягає у забороні перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573 затверджено Порядок здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан. За змістом п. 8 цього Порядку, під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності; на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів; дозволяється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях, де запроваджено комендантську годину, без виданих перепусток особам та рух транспортних засобів, зокрема Збройних Сил, Національної поліції, які залучаються до здійснення заходів під час запровадження комендантської години. Відповідно до п. 11 Порядку контроль за дотриманням особами комендантської години та спеціального режиму світломаскування здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту. Патруль спільний рухомий наряд, до складу якого входять поліцейські Національної поліції та військовослужбовці Збройних Сил і можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії та Держприкордонслужби, що виконує покладені на нього обов`язки на маршруті патрулювання, визначеному комендантом на території, де запроваджено комендантську годину (п.п. 3 п. 3 Порядку). За змістом п.п. 1, 2 п. 16 Порядку, патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право: затримувати і доставляти в органи або підрозділи Національної поліції осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення; перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.
Таким чином, працівники поліції уповноважені на здійснення перевірки дотримання комендантської години, зокрема перевіряти законність перебування осіб на вулицях під час дії комендантської години, а отже 11 жовтня 2025 року о 01 год. 31 хв. транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими зупинено правомірно.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
При цьому, окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на виконання вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення доведено факт наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується посвідченням офіцера (а.с. 18), проходить військову службу в умовах воєнного стану, що передбачає обмежену можливість покидати місце служби, відсутність стабільного зв`язку, поштових послуг, доступу до правової допомоги, а також що специфіка військової служби під час воєнного стану полягає в тому, що військовослужбовці перебувають у режимі постійної бойової готовності, тому суд вважає причини пропуску поважними та вагомими, а клопотання таким, що не підлягає задоволенню. 
Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов переконання, що відносно позивача правомірно було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, стягнення, накладене на нього застосовано без порушень, в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, представником позивача у межах розгляду даної справи надано не було, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 246-247, 262, 286 КАС України, –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5909359 від 11 жовтня 2025 року, винесену капралом поліції Коберником Віталієм Олександровичем, співробітником 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. – відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий: