Справа № 523/26152/25
Провадження №2/523/1551/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря – Ячменьової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИВ:
04 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 124030,11 грн за кредитними договорами, укладеними відповідачем з кредитодавцями, право вимоги за якими набув позивач.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 листопада 2024 року відповідач уклав з ТОВ «Авентус Україна» кредитний договір № 8496938, зобов`язання за яким належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 41719,84 грн.
13 січня 2025 року відповідач уклав з ТОВ «Лінеура Україна» кредитний договір № 5243715, зобов`язання за яким також належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 54704,23 грн.
25 вересня та 20 листопада 2024 року відповідач уклав з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договори позики №73448922 і № 8762683, за якими утворилась заборгованість у розмірі 17618 грн та 9988,04 грн.
Позивач на підставі договорів факторингу, укладеними з кредитодавцями, отримав право вимоги до відповідача за вказаними кредитними зобов`язаннями.
У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 124030,11 разом із понесеними судовими витратами.
19 січня 2026 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13 лютого 2026 року від відповідача, в інтересах якого діє його представник – адвокат Брадарська Н.В., надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача заперечувала проти позовних вимог у частині стягнення пені, штрафів, комісій та надмірно нарахованих відсотків з огляду на таке.
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє позичальника від обов`язку сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором за прострочення виконання (невиконання, неналежне виконання) позичальником зобов`язань за таким договором.
Нарахування відсотків за ставкою, що значно перевищує звичайну після завершення строку дії договору, за своєю правовою природою є цивільноправовою відповідальністю за порушення зобов`язання, тобто неустойкою.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит платежі, які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь (ведення справи, договірна робота тощо), тому комісія за видачу кредиту або за його обслуговування, яка не супроводжується наданням окремої додаткової послуги споживачу, є нікчемною. Позивач не довів, яку саме послугу отримав відповідач за ціною 1500 грн, крім самого факту отримання грошей.
Відповідач також посилався на несправедливість умов договору та їх невідповідність принципам розумності у частині встановлення сукупного розміру штрафних санкцій та відсотків, що в кілька разів більша за суму отриманого кредиту, у зв`язку з цим посилаючись на висновки Верховного Суду відповідач просить суд застосувати ці принципи та відмовити у стягненні відсотків, що перевищують розмір основного боргу. Також просить розподілити судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
Крім того, відповідач зазначає, що жодних повідомлень про зміну кредитора він не отримував.
У відповіді на відзив від 18 лютого 2026 року, який надійшов до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», позивач зазначив, що у кредитних договорах визначені основні істотні умови, зокрема сума кредиту, дата його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, позичальник погодився на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить їх підписання одноразовим ідентифікатором.
Жодних заперечень або зауважень з його боку не було, можливістю відмовитися від підписання договору він не скористався.
Нарахування процентів здійснювалося тільки первісними кредиторами, виключно в межах періоду кредитування, вказаного у кредитних договорах.
Позивач разом з позовною заявою надав суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідача.
Таким чином, позивач вважає, що обставини, викладені у відзиві, є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВС, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.
У своїх запереченнях на відповідь на відзив сторона відповідача знову звернула увагу суду на нарахування позивачем пені та штрафу у період воєнного стану у порушення вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування понадстрокових відсотків, які за своєю правовою природою є прихованою неустойкою, неправомірність встановлення позивачем комісії за надання кредиту та обслуговування, яка не є самостійною окремою послугою, несправедливість умов та дисбалансу прав на шкоду споживача, що має на меті безпідставне збагачення шляхом стягнення надмірних нарахувань у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», підписання договору одноразовим ідентифікатором не доводить факту належного ознайомлення споживача про всі приховані санкції та комісії, які суперечать імперативним нормам законодавства.
Сторони в судове засідання 23 лютого 2026 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.
Відповідач та його представниця із клопотаннями до суду не зверталися.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що 20 листопада 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали у електронному вигляді через мобільний додаток CreditPlus договір про надання споживчого кредиту № 8496938, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 9000 грн на власні потреби у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,00 %, яка застосовується у межах строку кредиту, у строки і розмірі, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки (додаток № 1 до договору). Загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складають 31725 грн, орієнтовна вартість кредиту – 414300 грн, реальна річна процентна ставка – 2333,95 %.
Умовами договору передбачена відповідальність у вигляді сплати штрафу за невиконання або неналежне виконання умов договору у розмірі, передбачено пунктами 6.4.1 та 6.4.2 договору.
Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході. Текст договору, підписаний Товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Товариства, направлявся в особистий кабінет відповідача для ознайомлення та підписання.
Усі основні умови кредитування відображені у паспорті споживчого кредиту, який був наданий відповідачеві на ознайомлення до підписання кредитного договору та підписаний ним електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора ТQ3226 20 листопада 2024 року о 09:57:41. 
Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки та договір споживчого кредиту були підписані відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора С6508 20 листопада 2024 року о 09:58:39.
За умовами додаткової угоди від 02 грудня 2024 року сторони збільшили суму кредиту на 7000 грн, загальний розмір кредиту склав 16000 грн. У зв`язку з чим внесені відповідні зміни до умов договору про надання споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки та паспорт споживчого кредиту.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши на картку відповідача № НОМЕР_1 20 листопада 2024 року – 9000 грн, що підтверджується довідкою посередника платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий дім», та 02 грудня 2024 року – 7000 грн, що підтверджується довідкою посередника платіжних послуг ТОВ «Пейтек».
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 12 травня 2025 року за розрахунком ТОВ «Авентус Україна» за період з 21 листопада 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 41719,84 грн, з яких 15327,20 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 18392,64 грн – заборгованість за відсотками та 8000 грн – заборгованість за пенею, штрафами.
12 вересня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» та позивач уклали договір факторингу № 12092025, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 8496938 від 20 листопада 2024 року за плату та на умовах, визначених цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників № 1 від 12 вересня 2025 року, що є невід`ємною частиною договору факторингу.
Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним зобов`язанням на суму 41719,84 грн. З моменту отримання права вимоги позивач не здійснював нарахування штрафних санкцій.
13 січня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5243715, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачеві кредит у розмірі 15000 грн на власні потреби у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану відповідачем №  НОМЕР_1 , строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною фіксованою ставкою 0,95 % у день у межах строку кредиту, а відповідач зобов`язався повертати кредит у розмірах і у строки, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1).
У випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором Товариство має право нарахувати штраф у розмірі 75 % від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання відповідно до п. 6.3 договору.
Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході. Текст договору, підписаний Товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Товариства, направлявся в особистий кабінет відповідача для ознайомлення та підписання. 
Договір вважається укладеним з моменту підписання електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений Товариству в ITC. 
Усі основні умови кредитування були відображені у паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем до підписання договору одноразовим ідентифікатором – 63695 13 січня 2025 року о 10:13:36 годині.
13 січня 2025 року о 12:28:23 годині підписанням кредитного договору одноразовим ідентифікатором – 27450 відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на вебсайті, повністю приймає їх умови, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 13 січня 2025 року о 12:29:14 годині за допомогою ТОВ «Пейтек», яке надає ТОВ «Лінеура Україна» послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі договору від 03 січня 2024 року, грошові кошти у розмірі 15000 грн на картку відповідача № НОМЕР_2 .
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим станом на 25 вересня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» утворилася заборгованість у розмірі 54704,23 грн, з яких 14999,99 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 32204,24 грн – заборгованість за процентами та 7500 грн – заборгованість за штрафами.
25 вересня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та позивач уклали договір факторингу № 25092025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідача за його кредитним зобов`язанням № 5243715 від 13 січня 2025 року на суму 54704,23 грн за плату та на умовах, визначених цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників, зокрема реєстр від 25 вересня 2025 року, що є невід`ємною частиною договору факторингу.
Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним зобов`язанням на суму 54704,23 грн. З моменту отримання права вимоги позивач не здійснював нарахування штрафних санкцій.
25 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 у електронній формі уклали договір позики № 73448922, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на зазначену ним платіжну картку НОМЕР_1 строком на 30 день до 24 жовтня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 0,250 % у день та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою – 2,70% у день, орієнтовна загальна вартість позики склала 12250 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 1186,17 %, також комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми позики, що складає 1500 грн. 
25 вересня 2024 року о 13:47 годині відповідач підписав договір та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки одноразовим ідентифікатором – 45503.
За умовами додаткової угоди від 24 жовтня 2024 року № 13381980 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73448922 сторони продовжили строк кредитування на 30 днів, у зв`язку з чим загальний трок кредитування склав 60 днів з кінцевим терміном повернення кредиту – 23 листопада 2024 року. 
Додатковою угодою від 20 листопада 2024 року № 13583914 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73448922 сторони продовжили строк кредитування на 27 днів, у зв`язку з чим загальний трок кредитування склав 87 днів з кінцевим терміном повернення кредиту – 20 грудня 2024 року.
Додатковою угодою від 13 січня 2025 року № 13976497 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73448922 сторони продовжили строк кредитування на 28 днів, у зв`язку з чим загальний трок кредитування склав 141 днів з кінцевим терміном повернення кредиту – 15 січня 2025 року.
Додатковою угодою від 16 грудня 2024 року № 13771221 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73448922 сторони продовжили строк кредитування на 26 днів, у зв`язку з чим загальний трок кредитування склав 113 днів з кінцевим терміном повернення кредиту – 12 лютого 2025 року.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 25 вересня 2024 року грошові кошти у розмірі 10000 грн на картку відповідача № НОМЕР_2 .
24 жовтня 2024 року відповідач здійснив оплату боргу у сумі 2000 грн, 20 листопада 2024 року – 2160 грн, 16 грудня 2024 року – 2080 грн, 14 січня 2025 року – 2240 грн, всього 8480 грн, яку було зараховано на погашення тіла кредиту.
Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням, у зв`язку з чим станом на 07 березня 2025 року за розрахунками кредитодавця утворилася заборгованість у розмірі 17618 грн, з яких 8000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 3150 грн – заборгованість за відсотками, 4968 грн – заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою, 1500 грн – комісія за надання позики.
27 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивач уклали договір факторингу № 27/03/25, а у подальшому додаткові угоди, зокрема угода № 4 від 27 травня 2025 року, за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідача за кредитним зобов`язанням № 73448922 від 25 вересня 2024 року на суму 17618 грн за плату та на умовах, визначених цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрах боржників, зокрема реєстр № 6 від 27 травня 2025 року, що є невід`ємною частиною договору факторингу.
20 листопада 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 у електронній формі уклали договір про надання коштів у кредит № 8762683, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 8500 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на зазначену ним платіжну картку НОМЕР_1 строком на 30 днів до 19 грудня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 0,01 % у день, денною процентною ставкою – 0,60 % у день та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою – 5 % у день, орієнтовна загальна вартість позики склала 10030 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 703,01 %, також комісії за надання кредиту у розмірі 17,71 % від суми позики, що складає 1505,35 грн. 
20 листопада 2024 року о 09:28 годині відповідач підписав договір та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки одноразовим ідентифікатором – 541541.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 20 листопада 2024 року грошові кошти у розмірі 8500 грн на картку відповідача № НОМЕР_2 .
Відповідач здійснював оплату боргу 16 грудня 2024 року у сумі 2550 грн, 13 січня 2025 року - 2243,10 грн, 21 лютого 2025 року – 1101,42 грн, 21 лютого 2025 року – 2753,55 грн, всього на суму 8648,07 грн.
Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2025 року за розрахунками кредитодавця утворилася заборгованість у розмірі 9988,04 грн, з яких 3250,97 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2487,07 грн – заборгованість за відсотками, 4250 грн – заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою.
27 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивач уклали договір факторингу № 27/03/25, а у подальшому додаткові угоди, зокрема угода № 4 від 27 травня 2025 року, за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідача за кредитним зобов`язанням № 8762683 від 20 листопада 2024 року на суму 9988,04 грн за плату та на умовах, визначених цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрах боржників, зокрема реєстр № 5 від 27 травня 2025 року, що є невід`ємною частиною договору факторингу.
Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним зобов`язанням на суму 9988,04 грн. З моменту отримання права вимоги позивач не здійснював нарахування штрафних санкцій.
Таким чином через порушення відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань з повернення грошових коштів утворилася заборгованість нарахована позивачем у загальному розмірі 124030,41 грн, з яких:
за кредитним договором № 8496938 від 20 листопада 2024 року – 41719,84 грн;
за кредитним договором № 5243715 від 13 січня 2025 року – 54704,23 грн;
за кредитним договором № 73448922 від 25 вересня 2024 року – 17618 грн;
за кредитним договором № 8762683 від 20 листопада 2024 року – 9988,04 грн.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Отже, ОСОБА_1 , уклавши кредитні договори, взяв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як судом було з`ясовано відповідач отримав кредитні кошти, однак до теперішнього часу не повернув їх у повному обсязі, чим порушив зобов`язання, тому вимога про стягнення тіла кредиту є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Щодо стягнення процентів необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
З відомостей ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про щоденні нарахування та погашення за кредитними договорами № 73448922 від 25 вересня 2024 року і № 8762683 від 20 листопада 2024 року вбачається, що кредитодавець нарахував проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі відповідно 4968 грн та 4250 грн.
Враховуючи вказані норми та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою за кредитним договором № 73448922 від 25 вересня 2024 року у розмірі 4968 грн та за кредитним договором № 8762683 від 20 листопада 2024 року у розмірі 4250 грн задоволенню не підлягають.

Умови та підстави такого нарахування передбачені п.1.2 договору позики №73448922 від 25.09.2024: «Комісія за надання позики- грошові кошти , які згідно умов договору позичальник зобовязаний сплатити за надання та користування позикою в якості однієї із складових загальних витрат за споживчим кредитом, котра включає в себе проценти за користування позикою та комісією за надання позики.
Суд погоджується з доводами відповідача, що вказана вимога позивача задоволенню не підлягає, з тих підстав, що вона є необґрунтованою, оскільки первісний кредитор не мав права встановлювати у спірному кредитному договорі винагороду за управління кредитом, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на таке.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору.
Аналізуючи викладене а також надаючи оцінку умовам кредитного договору, розрахунку заборгованості суд вбачає, що кредитор зобов`язує позичальника сплачувати комісію за надання кредиту та користування кредитом у розмірі 1500,0грн., що є несправедливою умовою. Тому вимога про стягнення комісії не підлягає задоволенню.
При цьому, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені за невиконання відповідачем умов договору суперечить чинному законодавству з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 793/2025 р від 20 жовтня 2025 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.
Таким чином, враховуючи вказану норму, у задоволенні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 8000 грн, нарахованої за невиконання відповідачем кредитних зобов`язань за договором № 8496938 від 20 листопада 2024 року, та у розмірі 7500 грн, нарахованого за невиконання відповідачкою кредитних зобов`язань за договором № 5243715 від 13 січня 2025 року, слід відмовити.
Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, що вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості у загальному розмірі 97812,11 грн, з яких:
за кредитним договором № 8496938 від 20 листопада 2024 року – 33719,84 грн, з яких 15327,20 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 18392,64 грн – заборгованість за відсотками;
за кредитним договором № 5243715 від 13 січня 2025 року – 47204,23 грн, з яких 14999,99 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 32204,24 грн – заборгованість за процентами;
за кредитним договором № 73448922 від 25 вересня 2024 року – 11150 грн, з яких 8000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 3150 грн – заборгованість за відсотками;
за кредитним договором № 8762683 від 20 листопада 2024 року – 5738,04 грн, з яких 3250,97 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2487,07 грн – заборгованість за відсотками.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1912 грн (2424,55грн. Х78,86% (97812,11 грн /124030,11 грн Х100%) /100%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: вул. С. Петлюри, 30, м. Київ, 01032) заборгованість:
за кредитним договором № 8496938 від 20 листопада 2024 року – 33719,84 грн, з яких 15327,20 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 18392,64 грн – заборгованість за відсотками;
за кредитним договором № 5243715 від 13 січня 2025 року – 47204,23 грн, з яких 14999,99 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 32204,24 грн – заборгованість за процентами;
за кредитним договором № 73448922 від 25 вересня 2024 року – 11150грн, з яких 8000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 3150 грн – заборгованість за відсотками;
за кредитним договором № 8762683 від 20 листопада 2024 року – 5738,04 грн, з яких 3250,97 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2487,07 грн – заборгованість за відсотками, всього у розмірі 99312,11 грн, а також судовий збір у розмірі 1912 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення складено 27 лютого 2026 року.

Суддя