Дата документу 18.02.2026 Справа № 336/3079/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/3079/25 Головуючий у 1-й інстанції: Вайнраух Л.А.
Провадження № 22-ц/807/435/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник АТ «Універсал Банк» зазначав, що monobank – це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 
Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
23.08.2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23.08.2019 року.
Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі).
Станом на 28.08.2024 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.08.2024 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.
Проте відповідач на контакт не виходив, та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим кредит 26.09.2024 став у формі «на вимогу».
Загальний розмір заборгованості відповідача перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 08.01.2025 року становить 112 369,04 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 112 369,04 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, представник АТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.08.2019 року у розмірі 112 369,04 грн. станом на 08.01.2025 року, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 112 369,04 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн.; та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2025 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.08.2019, що утворилась станом на 08.01.2025, а саме, за тілом кредиту у сумі 112 369,04 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028,00 гривень.
Судові витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката залишено за відповідачем.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Працевитого Г.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 25 588,37 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було досліджено належним чином докази по справі, зокрема Анкету – заяву до договору про надання банківських послуг від 23.08.2019 р., відповідно до якої не передбачено право банку на нарахування відсотків. Також судом не було надано належну оцінку відсутності доказів ознайомлення споживача з Умовами і правилами обслуговування в АТ "Універсал банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank. Банком не було надано пояснень щодо заявленої суми заборгованості в розмірі 112 369,04 грн. до стягнення, оскільки відповідно до позовних вимог вказана сума боргу є тілом кредиту. В той же час, відповідно до пояснень Банку, які містяться в матеріалах справи, Банком здійснювалось нарахування відсотків.
Умовами підписаної анкетизаяви не було передбачено права банку на збільшення кредитного ліміту за рахунок нарахованих відсотків, внаслідок чого банком штучно було збільшено суму за основним боргом за рахунок безпідставно нарахованих відсотків. Зокрема перед пунктом 1 Анкети-заяви зазначено, що клієнт бажає отримати кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, проте відповідний додаток про надання кредиту не підписувався в зв`язку з відсутністю бажання отримувати кредитний ліміт. Доказів підписання позичальником Паспорту споживчого кредиту (що передбачено в п. 3 Анкети-заяви) до матеріалів справи не надано, хоча пунктом 6 Заяви-анкети відповідач створив електронний цифровий підпис. Позивачем не надається відповідна довідка чи протокол до електронного договору щодо його підписання за допомогою ЕЦП (електронного цифрового підпису). 
Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank відповідач також не підписував. Надані до позовної заяви умови датовані 24.11.2021 р., чинна редакція затверджена Протоколом Правління №46 від 24.11.2024 р., хоча анкета-заява підписувалась між позивачем та відповідачем 23.08.2019 р., тобто до дати затвердження Умов, що долучені Позивачем до матеріалів справи на підтвердження своїх вимог. Таким чином, ОСОБА_1 не підписувалися будь-які правила, умови та тарифи щодо користування карткою. Зворотного матеріали справи не містять. 
Відповідач дійсно отримував карту Монобанку для особистих потреб та розрахунків, без встановлення кредитного ліміту. Якщо кредитний ліміт і встановлювався, то банком в односторонньому порядку, про що позичальник згоди не надавав. Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що долучені до матеріалів справи підпису відповідача не містять. В дійсності з "Умовами обслуговування рахунків фізичної особи", правилами користування платіжною карткою" та тарифами банку Позичальник не був ознайомлений, не підписував їх, а тому вказані документи не є частиною кредитного договору згідно ст.ст. 207, 1055 ЦК України, та не повинні були враховуватися судом. Окрім анкети-заяви на отримання картки для власного використання та власних розрахунків відповідач жодних документів не підписував. 
Анкета-заява від 23.08.2019 р. на отримання картки не містить посилань на відсоткову ставку, суму кредиту, будь-які інші істотні умови кредитного договору, оскільки клієнт виявив бажання лише про отримання платіжної картки для власних розрахунків, а не отримання кредиту чи кредитного ліміту. Таким чином, позивач належними та допустимими доказами не довів існування між сторонами зобов`язань за кредитним правовідношенням, та наявності взагалі заборгованості за договором від 23.08.2019 р.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкетізаяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із апелянтом кредитного договору.
Зауважує, що ОСОБА_1 не погоджувався з правом банку на нарахування відсотків, комісій та пені за договором, проте фактично користувався банківською карткою для власних потреб, у зв`язку з чим зроблено контррозрахунок заборгованості. Загальна сума заборгованості, яку банк просить стягнути з відповідача, становить 112 369,04 грн. Загалом по рахунку позичальника було здійснено видаткових операцій (знято) на 306 498,97 грн. Внесено на картку коштів було у розмірі 280 910,60 грн. Відтак, різниця між знятими та погашеними сумами становить 306 498,97 – 280 910,60 грн = 25 588,37 грн., що і є фактичним боргом позичальника перед Банком
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Петрова Г.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості, вказав, що станом на 08.01.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.08.2019 належним чином не виконав, сума тіла кредиту, що підтверджена розрахунком, дорівнює 112 369,04 гривень та підлягає стягненню з ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Проте, в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». Так, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол № 7-2021 від 21.12.2021) тип банку змінено на приватне акціонерне товариство та здійснено перейменування юридичної особи на Акціонерне товариство «Універсал Банк». 
Між сторонами по справі, відповідно до анкети-заяви від 23.08.2019 підписано договір про надання банківських послуг. Згідно з цією анкетою-заявою, відповідач просить відкрити поточний рахунок на його ім`я, підтверджує отримання платіжної картки «Monobank» та просить встановити кредитний ліміт на ній на суму, вказану у мобільному додатку. Погоджується, підписавши анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, що ця заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, підтверджує ознайомлення із ними, а також, зобов`язується виконувати договір. 
До позовної заяви Банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, затверджених Протоколом Правління АТ «Універсал Банк» № 46 від 24.11.2021. До вказаних Умов і правил входять наступні додатки: Тарифи Чорної картки monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які в Анкеті-заяві зазначені складовими договору про надання банківських послуг.
Додані Умови і правила, а також указані додатки не містять підписів сторін.
Наявні у справі Тарифи, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту не містять відомостей про те, що вони стосуються ОСОБА_1 .
Отже, до позовної заяви долучено не ті Умови та правила, які існували на момент підписання відповідачем Анкети-заяви.
Таким чином, Банком не додано до матеріалів справи Умов і правил (а також відповідних додатків Тарифів, Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту), які були чинними на момент підписання анкети-заяви від 23.08.2019 року, не підтверджено, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви. 
АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.
Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.08.2019 року станом на 08.01.2025 року заборгованість становить 112 369,04 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 112 369,04 грн.; заборгованість за пенею – 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання – 0,00 грн. 
Відповідно до Довідки АТ «Універсал банк» про наявність рахунку від 08.01.2025 р., відповідачу відкрито рахунок НОМЕР_2 та видано картку НОМЕР_1 , тип рахунку «Чорна картка», активна до 11/24.
З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 08.01.2025 року вбачається, що 23.08.2019 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10 000,00 грн., який в подальшому поступово збільшувалась до 100 000,00 гривень 10.01.2022, з 27.02.2022 сума ліміти була зменшена до 62 988,00 гривень та знову збільшена з 09.12.2022 до 100 000,00 гривень. 
Протягом всього строку користування карткою банком нараховувались відсотки у розмірі 3,2 % на місяць, а також 3,1% на місяць, що у розрахунку наведені із розрахунку місячної відсоткової ставки за рік (за 12 місяців) користування кредитним лімітом. Крім того, протягом квітня-липня 2022 року відсоткова ставка становила 19,2% на рік (1,6% на місяць).
Як вбачається з руху коштів по картці від 26.05.2025 року, сума витрат позичальника з 23.08.2019 по 08.01.2025 дорівнює 393 279,64 гривень, зарахувань – 280 910,60 гривень. 
З виписки вбачається, що відповідач систематично використовував кредитні кошти, здійснював розрахунки за придбання товарів та послуг, періодично поповнюючи свій рахунок.
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин – дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Частиною 5 статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В Анкеті-заяві позичальника від 23.08.2019 процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Анкетою-заявою від 23.08.2019, посилався на Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, які викладені на банківському сайті: https://www.Monobank.ua/terms як невід`ємну частину спірного договору та Тарифи за карткою Monobank.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Універсал Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, надані Витяг з Тарифів за карткою Monobank та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Умов і правил та додатків до них не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови і правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», розміщені на сайті https://www.мonobank.ua/terms, а також відповідні додатки Тарифи, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.08.2019 шляхом підписання Анкети-заяви.
Крім того, зазначення в Анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді процентів і неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд дійшов правильного висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, безпосередньо укладений між сторонами договір від 23.08.2019 у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, є підставними вимоги про стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту.
Аналогічну позицію в частині письмової форми договору та підстав врахування додаткових умов, не підписаних боржником, неодноразово висловлено Верховним Судом, зокрема при розгляді справи № 342/180/17-ц (Провадження № 14-131цс19) від 03.07.2019р.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що: в Анкеті-заяві від 23.08.2019 відповідач просив відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена.
З розрахунку заборгованості вбачається, що Банком проводилось нарахування процентів, які зараховувались у загальну заборгованість за тілом кредиту. 
Оскільки в Анкеті-заяві від 23.08.2019 строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, є неправомірним та безпідставним списання Банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок: погашення відсотків за користування кредитом, - а відтак, слід зарахувати ці кошти саме на погашення тіла кредиту.
Як вбачається з руху коштів по картці від 26.05.2025 року, за період з 23.08.2019 по 08.01.2025 по рахунку ОСОБА_1 було здійснено видаткових операцій на суму 306 498,97 грн, внесено коштів на картку - 280 910,60 грн. Отже, різниця між знятими та погашеними сумами становить 306 498,97 – 280 910,60 грн = 25 588,37 грн., що є боргом позичальника перед позивачем.
Аналогічну позицію щодо зарахування на погашення тіла кредиту коштів, сплачених боржником на погашення неправомірно нарахованих відсотків, котрі не передбачено в анкеті-заяві, наведено у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22), в якій АТ «Універсал Банк» було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank».
Посилання на визначену Законом України «Про електронну комерцію» спрощену процедуру підписання договорів, не спростовує необхідності дотримання вимог ст. 1055 ЦК України щодо письмової форми договору при узгодженні його умов, що означає, що всі його складові мають бути підписані в належний спосіб (письмово або електронним підписом).
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що сума кредиту, яку відповідач отримав та не повернув позивачу, складає 306 498,97 грн (сума коштів, знятих відповідачем з рахунку) – 280 910,60 (сума коштів, внесених на поповнення картки) грн = 25 588,37 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн. (а.с. 1).
При поданні апеляційної скарги на оскаржуване рішення  ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а.с. 179).
При зверненні до суду з позовом АТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 23.08.2019 року в сумі 112 369,04 грн., за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 25 588,37 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 22,77 %.
Отже, щодо нового розподілу судових витрат у вигляді судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, то з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 689,48 грн. (22,77 % від 3 028 грн).
Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, то з АТ «Універсал Банк» на користь відповідача підлягає стягненню 2 809,86 грн.
За вказаних обставин, з огляду на положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з АТ «Універсал Банк» на користь  ОСОБА_1 підлягають стягненню 2 120,38 грн. в рахунок відшкодування судового збору (2 809,86 грн. – 689,48 грн.).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за договором про надання банківських послуг від 23.08.2019 року в сумі 25 588 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 37 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 2 120 (дві тисячі сто двадцять) грн. 38 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Головуючий: Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар 

Е.А. Онищенко