Справа № 357/14390/25
Провадження № 2/357/1877/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
за участю представника позивача – адвоката Єфремової І.І., представника відповідача – прокурора Самборука О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Третя білоцерківська державна нотаріальна контора, про зняття обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та виключення запису про нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,
В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог.
У веренсні 2025 року ОСОБА_1 (далі – «Позивач»), в інтересах якої діє її предстанвик, звернувся до суду з позовом до Білоцерківської окружної прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Третя білоцерківська державна нотаріальна контора (далі – «Треті особи»), про зняття обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та виключення запису про нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
28.03.2025 року за померлим ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 73869242. Спадкоємцями за померлим є його мати ОСОБА_1 – Позивач та батько – ОСОБА_2 (заінтересована особа).
За померлим ОСОБА_3 залишилась спадщина – 1/4 (одна четверта) частини квартири за номером АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Однак оформити спадкові права виявилось неможливим, оскільки 14.05.2025 року державним нотаріусом Інною Карпусь винесено Постанову №607/02-31, якою було відмовлено у оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки на вказане майно накладено арешт.
Підставою для відмови стало те, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься арешт на 1/4 (одну четверту) частину квартири за номером АДРЕСА_3 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 : реєстраційний номер обтяження: 1385775, тип обтяження: невизначене майно, все майно, на підставі постанови Прокуратури м. Біла Церква ВХ.1525 від 20 серпня 2003 року, зареєстрованого 18 жовтня 2004 року за № 1385775 Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області.
Згідно з пп. 4.17 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Після отримання постанови державного нотаріуса про відмову у видачі Свідоцтва про спадщину, спадкоємці звернулись до Білоцерківської окружної прокуратури із зверненням про зняття арешту, однак у відповіді Білоцерківської окружної прокуратури на звернення було зазначено, що відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладеного арешту на майно ОСОБА_3 , зазначений захід міг тимчасово застосуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або досудового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Спадкоємці ОСОБА_3 не мали можливості надати номер кримінального провадження, оскільки його не могло бути зареєстровано в ЄРДР, який функціонує з 2012 року, оскільки у Вироку від 26 січня 2004 року номер кримінального провадження не вказаний. Так, злочин вчинений був в ніч на 07 червня 2003 року. Вироком Білоцерківського міського суду Київської області «… ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 396 ч. 1 КК України і призначити покарання: за ст. 185 ч. 2 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ст. 396 ч. 1 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 1 п «є» Закону України «Про амністію» від 11.0.2003 року звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання…».
Таким чином, оскільки Постанова Прокуратури м. Біла Церква ВХ.1525 була винесена 20.08.2003 р. в межах досудового слідства злочину скоєного в тому числі і ОСОБА_3 , у Вироку не було вирішено питання щодо зняття арешту з невизначеного майна, всього майна засудженого ОСОБА_3 .. Також не було інших постанов слідчого, на підставі яких можливо б було зняти арешт з майна ОСОБА_3 .. Крім того, як вбачається з вироку, до ОСОБА_3 не було застосовано відповідальності у вигляді стягнення будь-яких коштів ні на користь держави, ні на користь потерпілих.
Таким чином, підстави для скасування арешту нерухомого майна, всього майна ОСОБА_3 настали з часу набрання Вироком законної сили, а саме з 14.04.2004 року.
Отже, іншого способу зняти арешт з майна померлого ОСОБА_3 для оформлення спадкових прав, окрім звернення до суду із даною позовною заявою у Позивача немає.
За таких обставин, Позивач просив суд 2. Зняти арешту з невизначене майно, все майно: зареєстроване 18.10.2004 року за № 1385775 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, на підставі Постанови ВХ.1525, 20.08.2003, Прокуратура м. Біла Церква та виключити запис про нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рух справи.
12.09.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 38).
30.09.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Білоцерківської окружної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що окружна прокуратура не є самостійною юридичною особою, а становить собою структурний підрозділ відповідної прокуратури обласного рівня. З огляду на викладене, юридичною особою, що має бути стороною у даній справі є саме Київська обласна прокуратура (а.с. 50-53).
13.10.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача було подано клопотання, у якому остання просила суд залучити до участі у справі у якості належного відповідача Київську обласну прокуратуру (а.с. 62-63).
15.10.2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, Білоцерківську окружну прокуратуру виключено зі складу сторін по справі, а Київську обласну прокуратуру (далі – «Відповідач») залучено до участі у ній в якості відповідача (а.с. 66, зворот).
14.11.2025 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126). КПК України 1960 року передбачав прийняття також судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст п. 7 ч. 1 ст. 253, п. 8 ч. 1 ст. 324, ч. 13 ст. 335 цього Кодексу після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком. Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року не встановлював. Кримінальна справа, в межах якої на майно ОСОБА_3 накладено арешт, завершена вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 26.01.2004, згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 396 КК України, та на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 звільнено від відбування покарання, однак не вирішено питання про зняття арешту з майна, що належить Позивачу. Водночас, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, в якій є вирок суду, ухвалений до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Отже враховуючи, що прокурор після направлення кримінальної справи до суду не мав повноважень на вчинення дій щодо скасування арешту, позовна вимога щодо його скасування безпідставно спрямована до обласної прокуратури (а.с. 107-111).
03.12.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача було подано додаткові пояснення у справі, у яких остання зазначила, що у постанові державного нотаріуса Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Позивач – ОСОБА_1 та третя особа – ОСОБА_2 , як батьки померлого ОСОБА_3 , прийняли спадщину, так як проживали разом із спадкодавцем на день смерті останнього, що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади, інших спадкоємців не встановлено. Таким чином, неможливість оформити свої спадкові права Позивача, мають цивільно правову природу, що виникає із права на спадкування. Таким чином, у даному випадку, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права, а саме відноситься до категорії негаторного позову, про усунення перешкод в оформлені права власності на спадкове майно, що відноситься до категорії цивільно правових відносин. Позивач скористалася своїм правом відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, якими визначено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (а.с. 116-119).

У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та додатковим поясненням у справі.
У судових засідання представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву.
У судові засідання Треті особи/їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16).
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 17).
28.03.2025 року за померлим ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 73869242. Спадкоємцями за померлим є його мати ОСОБА_1 та батько – ОСОБА_2 (а.с. 18).
За померлим ОСОБА_3 залишилась спадщина – 1/4 (одна четверта) частини квартири за номером АДРЕСА_3 (а.с. 19). 
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів міститься арешт на 1/4 (одну четверту) частину квартири за номером АДРЕСА_3 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 : реєстраційний номер обтяження: 1385775, тип обтяження: невизначене майно, все майно, на підставі постанови Прокуратури м. Біла Церква ВХ.1525 від 20 серпня 2003 року, зареєстрованого 18 жовтня 2004 року за № 1385775 Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області. Указані обставини підтверджуються відповідною інформаційною довідкою від 07.09.2025 року №442470975 (а.с. 20-21).
Постановою державного нотаріусу Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори від 14.05.2025 року №607/02-31 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадкових прав оскільки на вказане майно накладено арешт (а.с. 22-23).
У відповідь на звернення ОСОБА_2 про зняття арешту до Білоцерківської окружної прокуратури останньою було надано відповідь від 16.05.2025 року №50-4596вих-25, у якій було зазначено, що відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладеного арешту на майно ОСОБА_3 , зазначений захід міг тимчасово застосуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або досудового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна (а.с. 24-25).
Вироком Білоцерківсього міського суду Київської області від 26.01.2004 року (номер кримінального провадження не вказаний) ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 396 ч. 1 КК України і призначено покарання: за ст. 185 ч. 2 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ст. 396 ч. 1 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 1 п «є» Закону України «Про амністію» від 11.0.2003 року ОСОБА_3 звільнено від відбуття покарання (а.с. 26-30).

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті Кодексу, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Зокрема, згідно зі ст. 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Після завершення кримінальної справи в тому числі у зв`язку із ухваленням вироку у справі, за процедурою КПК України 1960 року, заінтересована особа розраховує на його припинення. 
Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.
Так, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126).
КПК України 1960 року передбачав прийняття також судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст п. 7 ч. 1 ст. 253, п. 8 ч. 1 ст. 324, ч. 13 ст. 335 цього Кодексу після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року не встановлював.
Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Ухвалення вироку судом, було юридичним фактом, який припинив кримінальні процесуальні відносини. Після цього арешт майна, застосований у кримінальній справі як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втратив відповідну концептуальну властивість, підстави для подальшого існування якого відпали.
Згідно зі ч. ч. 1, 4 ст. 174 чинного КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення прав мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Арешт майна боржника та заборона його відчуження під час здійснення виконавчого провадження мають тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками триваючого (чинного) виконавчого провадження.
Нормативна неврегульованість порядку захисту права, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища особи, котра зазнає негативних наслідків від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права.
При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Висновки суду.
Судом встановлено та Відповідачем не оспорювалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16).
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 17).
28.03.2025 року за померлим ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 73869242. Спадкоємцями за померлим є його мати ОСОБА_1 та батько – ОСОБА_2 (а.с. 18).
За померлим ОСОБА_3 залишилась спадщина – 1/4 (одна четверта) частини квартири за номером АДРЕСА_3 (а.с. 19).
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів міститься арешт на 1/4 (одну четверту) частину квартири за номером АДРЕСА_3 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 : реєстраційний номер обтяження: 1385775, тип обтяження: невизначене майно, все майно, на підставі постанови Прокуратури м. Біла Церква ВХ.1525 від 20 серпня 2003 року, зареєстрованого 18 жовтня 2004 року за № 1385775 Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області. Указані обставини підтверджуються відповідною інформаційною довідкою від 07.09.2025 року №442470975 (а.с. 20-21).
Кримінальна справа, в межах якої на майно ОСОБА_3 накладено арешт, завершена вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 26.01.2004, згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 396 КК України, та на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 звільнено від відбування покарання, однак не вирішено питання про зняття арешту з майна, що належить Позивачу (а.с. 26-30).
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших кримінальних проваджень, у межах яких було накладено арешт на указане нерухоме майно, спадкові права на яке має намір оформити Позивач.
Таким чином, наявність арешту майна за умови відсутності відкритого кримінального провадження, у межах якого вони накладені, та будь-якого іншого кримінального провадження, безперечно порушують права Позивача щодо реалізації спадкових прав, а також володіння майном, передбачені ст.ст.317, 319 ЦК України. Можливість розпорядження власним майном є одним із складових елементів права власності.

Щодо способу захисту оспорюваних прав.
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності відкритого виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт на нерухоме майно, спадкові права на яке має намір оформити Позивач.
Таким чином, наявність арешту майна за умови відсутності виконавчого провадження в межах якого вони накладені та будь-якого іншого виконавчого провадження на забезпечення виконання рішення суду, безперечно порушують права Позивача щодо реалізації спадкових прав, а також володіння майном, передбачені ст.ст.317, 319 ЦК України. Можливість розпорядження власним майном є одним із складових елементів права власності.

З огляду на викладене, заслухавши пояснення представників сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права, на підставі наданих суду доказів.

Розподіл судових витрат.
Судові витрати у вигляді судового збору у даній справі необхідно залишити за Позивачем згідно з заявою його представника (а.с. 123).

3. Резолютивна частина.
На підставі викладеного та керуючись ст. 46 ЦК України, ст. ст. 10, 57- 60, 209, 212-215, 218, 248, 249 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, треті особи: ОСОБА_2 , Третя білоцерківська державна нотаріальна контора, про зняття обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна та виключення запису про нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна – задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на невизначене майно, все майно: зареєстрований 18.10.2004 року за № 1385775 реєстратором: Перша білоцерківська міська державна нотаріальна контора, на підставі Постанови ВХ.1525, 20.08.2003, Прокуратура м. Біла Церква, та виключити запис про нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач – Київська обласна прокуратура, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, місто Київ, 01601, код ЄДРПОУ 02909996.
Треті особи:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_4 .
Третя білоцерківська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: вулиця Павліченко, будинок 65-А, місто Біла Церква, Київська область, 09107, код ЄДРПОУ: 05466039. 
Повне судове рішення складено 19.03.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров