ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/1669/26
Пр. №2-а/521/69/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Одеса 

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
 
головуючого – судді Сегеди О.М.,
при секретарі – Жулего М.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

 
встановив:
У лютому 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_3 ), посилаючись на те, що 29 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 відносно нього, була винесена постанова за №R302246 від 29 січня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2026 рокупро притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за порушення ним вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, без надання повідомлення про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів під час мобілізації в умовах особливого стану.
Зазначив, про те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 відносно нього, була винесена постанова за №R302246 по справі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, він не знав, оскільки жодних повісток не отримував, про їх надсилання повідомлений не був та належним чином про необхідність явки до ТЦК та СП не інформувався.
Вказував, що йому не надходило жодних повідомлень ані у письмовій формі, ані засобами поштового зв`язку, ані в електронному вигляді, зокрема через електронний кабінет чи інші передбачені законом канали комунікації.
Вважає, що оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання йому повістки, та докази її отримання ним, а також його відмови від отримання повістки або фіксації його відсутності за відповідною адресою, то вказані обставини свідчать про те, що у нього була об`єктивно відсутня можливість виконати обов`язок щодо явки за викликом, а отже відсутній і склад адміністративного правопорушення.
Вважає постанову №R302246 по справі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, незаконною, яка винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки він не отримував жодних викликів або повісток, не був повідомлений та не був проінформований про розгляд справи, не був присутній при її розгляді та не подавав жодних заяв про визнання вини чи згоду на розгляд справи за його відсутності.
Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 №R302246 по справі про адміністративне правопорушення від 29 січня 2026 року, винесену стосовно нього, ОСОБА_1 за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року по справі було відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 20-21).
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено 
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.45).
Представник позивача, діючий за ордером від 05 лютого 2026 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.124 КАС України (а.с.24,26).
Представник відповідача, діючий за довіреністю від 20 січня 2026 року в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.124 КАС України. Раніше надав відзив на позов (а.с.27-28,32).
Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.124 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши подані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15 січня 2026 року стрільцем відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , солдатом ОСОБА_3 був складений відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення №173, за змістом якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6  допустив порушення вимог п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці без надання повідомлення про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК та СП або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів під час мобілізації в умовах особливого стану, чим вчинив правопорушення, передбаченого ч.3 
ст. 210-1 КУпАП (а.с. 35-36).
29 січня 2026 року за результатами розгляду протоколу №173 від 15 січня 2026 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №R302246 від 29 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6  до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за те, що позивачем було допущено порушення вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, без надання повідомлення про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів під час мобілізації в умовах особливого стану (а.с.40-41).
Такі дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , кваліфіковані як порушення вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, без надання повідомлення про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів під час мобілізації в умовах особливого стану.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був знятий 15 січня 2026 року з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 у зв`язку з вибуттям в іншу місцевість, та з 15 січня 2026 року стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується картотекою вільних залишків (а.с.37-38). 
Судом встановлено, що в матеріалах адміністративної справи №F2135053 відсутня повістка на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка за твердженням представника ІНФОРМАЦІЯ_4 була виписана 
ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, ні в протоколі, ні в постанові по справі про адміністративне правопорушення №R302246 від 29 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6  до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. не має посилань на № повістки та її дату, а також на час та дату явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Дані про вручення вказаної повістки позивачу в матеріалах справи відсутні. 
Що стосується тверджень позивача, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення то суд звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 173 від 15 січня 2026 року зазначено дату, час та місце провдення розгляду справи про адміністративне правопорушення про що він повідомлений, тому дані твердження позивача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). 
За ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 січня 2024 року за № 36/41381) (далі - Інструкція).
Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Вказані положення не є формальними, а виступають важливою законодавчою гарантію об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому повинна ґрунтуватися на належних і допустимих доказах, отриманих у встановленому законом порядку.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.
За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративна відповідальність за ч.3 ст. 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тобто, диспозиція ст.210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, без надання повідомлення про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів під час мобілізації в умовах особливого стану.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543 (далі-Закон №3543) передбачає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 3 ст.22 Закону №3543 визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до ТЦК та СП зазначаються:1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування ТЦК та СП, що видав повістку; 3) мета виклику до ТЦК та СП; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Для громадян, які самостійно прибули до ТЦК та СП та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до ТЦК та СП встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Під час вручення повістки представники ТЦК та СП на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ТЦК та СП, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК та СП або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до п.п. 2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час і у встановлений законом строк не повідомив відповідний орган влади про причини своєї неявки або вказані причини не підпадають під перелік законодавчо визначених поважних причин неявки за повісткою. 
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).
При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи неможливо перевірити та встановити чи дійсно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був належним чином повідомлений про дату, час та місце явки за повісткою, зокрема, докази доведення до відома останнього змісту відповідної повістки або ознайомлення з її змістом, тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим мав би виконати відповідний обов`язок, закріплений мобілізаційним законодавством.
Наявні у матеріалах справи копія протоколу про адміністративне правопорушення №173 від 15 січня 2026 року та постанови по справі про адміністративне правопорушення №R302246 від 29 січня 2026 року, їх зміст дають можливість стверджувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП проводився за відсутності позивача.
Крім того, ч 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (далі –Закон №2232-ХІІ), яка діє з 19 травня 2024 року визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Згідно інформації, яка міститься на сторінці застосунку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, «Резерв+» це Електронний кабінет призовників, військовозобов`язаних та резервістів. До того ж, на цій сторінці у розділі «Якими нормативно-правовими актами регулюється функціонування «Резерв+» указано, що перш за все це Закон «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 №1951-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону №1951 електронний кабінет це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військово зобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Отже, додаток «Резерв+» є тим мобільним додатком через який формується ВОД в електронній формі, а дійсність сформованого ВОД підтверджується QR-кодом.
За таких обставин, пред`явлення мобільного додатку «Резерв+» є виконанням військовозобов`язаним вимог ст. 22 Закону №3543.
З матеріалів справи не можливо встановити, чи уточняв позивач відповідно до вимог п.6 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» через «Резерв+» свої дані.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення
Таким чином, з наявних матеріалів справи підтверджується, що постанова по справі про адміністративне правопорушення №R302246 від 29 січня 2026 року винесена з суттєвими порушеннями як матеріального (відсутні докази наявності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду)
Відповідачем не спростовано протиправність свого рішення.
Тобто, як факт вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення не доведені.
За результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6  до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судом встановлено необґрунтованість та неправомірність такого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Суд вважає, що вина  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, не доведена, оскільки зазначені в оскаржуваній постанові твердження про те, що позивач допустив порушення вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за №R302246 від 29 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. 

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
 
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 за №R302246 від 29 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Одеса, Одеської області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 23 березня 2026 року.

Суддя:      О.М. Сегеда