Справа № 361/7030/25
Провадження № 2/361/2530/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
17.02.26

17 лютого 2026 р.  м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Писанець Н.В.,
при секретарі – Михальова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , у інтересах якої діє адвокат Шафранова Олена Валеріївна, до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів –
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, представником позивача ОСОБА_3 зазначено, що наказом Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2023р. у справі №333/4677/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно, аліменти в розмірі частини від заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття. Відповідач сплачував аліменти з порушенням строків, що підтверджується довідками Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.04.2024р. та від 18.10.2024р.
З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дитини значно зріс. Позивач переїхала до м.Бровари, де винаймає житло, несе витрати по орендній платі та комунальним платежам, також дитина почала відвідувати гуртки та дитячі заклади. 
На даний момент, позивач вважає, що цей розмір аліментів не відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача, який приховує свої реальні доходи, перебуває за кордоном та не повідомляє про місце своєї роботи. 
На підставі викладеного, просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з частини від заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до трьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представником позивача на адресу суду направлено заяву про проведення судового засідання за її та позивача відсутності.
Сповіщений належним чином про час та дату розгляду справи відповідач, до зали суду не з`явився, правом на подачу відзиву не скористався. 
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Суд, дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, доходить наступного.
Наказом Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2023р. у справі №333/4677/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно, аліменти в розмірі частини від заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття. 
Заборгованість зі сплати аліментів, станом на 18.10.2024р. є відсутньою, відповідно довідки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Позивачка, звертаючись до суду із позовом про збільшення аліментів, посилається на те, що визначений судовим рішенням розмір аліментів не відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача, відтак просить їх збільшити.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Положення статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ч.. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Положенням статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька - може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.06.2020, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно положення статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2563,00 грн.
Згідно положення ст. 180 СК України обов`язок щодо утримання дитини покладається на батьків.
Позивачка, звертаючись до суду із позовом не вказала, що зумовило її звернутися з вимогами про збільшення аліментів, адже взагалі можливість відповідача не у повному обсягу щомісячно сплачувати аліменти, відсутність заборгованості з їх сплати, та вказівка, що розмір аліментів не відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача – без належного обгрунтування - не є підставою для звернення із вказаним позовом.
Натомість, у позовній заяві не доведено значне покращення матеріального становища платника аліментів, а долучені письмові докази щодо гуртків, які відвідує дитина, акти проживання матері та дитини за вказаною у позовній заяві адресою, а також фіскальні чеки з супермаркетів – такими не є.
Відтак, суд позбавлений можливості згідно статті 182 СК України дослідити обставини, які підлягають врахуванню.
Суд до уваги не приймає доводи представника позивачки, яка стверджує у позовній заяві, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно зросли – оскільки не надано доказів таких понесених витрат позивачем у порівнянні з певним періодом часу, а також суд критично ставиться до доводів представника позивача, щодо прихованого доходу у відповідача та покращення його матеріального стану, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не було надано належних, достовірних та допустимих доказів такого стану за весь період виконання судового рішення.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 6 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пред`являючи вимоги про збільшення аліментів, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу видачі рішення суду про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду із вказаним позовом.
Позивачкою не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Позивачка в позовній заяві навіть не вказала та не надала докази на підтвердження збільшення потреб у розвитку, навчанні та вихованні сина, що вимагає від неї додаткових фінансових витрат, які б могли бути сприйняті судом як підстава для збільшення аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Таким чином, як у позовній заяві позивачки, так і під час судового розгляду справи її представник не довели обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів, визначений за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26.09.2021р. у справі №464/2747/19.
Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 3,12,81,265,315-316,318-319 ЦПК України, суд- 

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , у інтересах якої діє адвокат Шафранова Олена Валеріївна, до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. 

Суддя Писанець Н.В.