Справа № 455/1928/25
Провадження № 1-кп/455/47/2026

ВИРОК
Іменем України

12 березня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника – адвоката ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір об`єднане кримінальне провадження за №12025141320000372 та №12025141320000459 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, вважається такими, що не має судимості, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2025 у справі №447/3098/24, яка набрала законної сили 11.03.2025 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Не зважаючи на рішення суду, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на невиконання постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2025 у справі №447/3098/24 про позбавлення його права керування транспортним засобом, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами. 
Так, ОСОБА_4 28.03.2025 року в 08:55 год., достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанові Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2025 року у справі №447/3098/24, маючи реальну можливість виконувати її у встановлений судовим рішенням термін, умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ» 210011, н.з. НОМЕР_1 по вулиці Стрийській в м. Дрогобич, Львівської області, у зв`язку з чим на нього працівниками Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області складено адміністративні матеріали за ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч.3 ст.130 КУпАП. Постановою Дрогобицького районного суду Львівської області від 24.04.2025 року, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 51000 грн з позбавлення права керуванням транспортного засобом терміном на 10 років та без конфіскації транспортного засобу.
Крім того, ОСОБА_4 22.07.2025 року, достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанові Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2025 року, яка набрала законної сили 11.03.2025 року, та постанові Дрогобицького районного суду Львівської області від 24.04.2025 року, яка набрала законної сили 05.05.2025 року, маючи реальну можливість виконувати їх у встановлені судовими рішеннями терміни, умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ» 210011, н.з. НОМЕР_1 по вулиці Дрогобицькій в м. Старий Самбір, Львівської області, порушивши обов`язки, накладені судовими рішеннями, керуючи вказаним транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом та перебуваючи в алкогольному сп`янінні, у зв`язку з чим на нього працівниками СРПП ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області складено адміністративні матеріали за ч.5 ст. 121 та ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_4 26.09.2025 о 23.32 год, достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанові Миколаївського районного суду Львівської області від 27.02.2025, яка набрала законної сили 11.03.2025, та постанові Дрогобицького районного суду Львівської області від 24.04.2025 року, яка набрала законної сили 05.05.2025 року, маючи реальну можливість виконувати їх у встановлені вказаними судовими рішеннями терміни, умисно керував транспортним засобом, марки «ВАЗ» 21011, н.з. НОМЕР_1 на трасі автомобільного сполучення «Львів-Самбір-Ужгород», на відстані 200 м до АЗС «Chipo» в м. Старий Самбір, Львівської області, порушивши обов`язок накладений рішенням суду, керуючи вказаним транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом та перебуваючи в алкогольному сп`янінні, у зв`язку з цим на останнього працівниками СРПП ВП№1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області складено адміністративні матеріали за ч.5 ст.121 КУпАП та ч.3 ст.130 КУпАП.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 382 КК України тобто умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явлених йому обвинувачень, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.382 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні є недоцільним. 
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_4 показав, що знав, що судовими рішеннями позбавлений права керування транспортними засобами, проте продовжував керувати, бо мав таку необхідність. Накладені судовими рішеннями адміністративні стягнення у виді штрафу не сплатив. Повідомив, що жалкує про вчинене. Запевнив, що більше так чинити не буде. Просив суворо не карати, призначити покарання у виді штрафу, який зобов`язується сплатити, бо займається збором та реалізацією хрону і яблук та має кошти. 

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності його позиції. Впродовж всього судового розгляду захист прав та інтересів ОСОБА_4 здійснював адвокат.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні наведених вище кримінальних правопорушень доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили. Суд врахував правову позицію Верховного Суду по справі №  464/4690/20 від 8 лютого 2023 року щодо застосування ч.1 ст. 382 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України в ході судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
При цьому, суд також виходить із положень ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. 

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд зважав на те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжкими злочинами, умисними. Врахував, що обвинувачений вчиняв умисне невиконання судових рішень, які набрали законної сили, неодноразово. Після отримання копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №12025141320000372 18.09.2025 року, маючи реальну можливість виконувати судові рішення, знову, 26.09.2025 року, керував транспортним засобом. 
Суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він є особою молодого віку, громадянином України, неодруженим, не має постійного місця проживання, його невисоку освіченість, те, що у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, джерелами доходу є збір та реалізації хрону та яблук. Також врахував, що ОСОБА_4 згідно ст. 89 КК України вважається таким що раніше не судимий. 
Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , суд врахував те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.
Крім того, суд врахував обставину, яка відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому – щире каяття та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання. 
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд не вбачав.
Суд вважав дані обставини такими, що дають підстави призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу на рівні нижче середньої межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України.
При призначені покарання суд врахував позицію прокурора та захисника, які просили призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу на рівні нижньої межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядкуст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.349, 368-371, 373-376 КПК України, 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання виді штрафу в розмірі 625 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 625 ( десять тисяч шістсот двадцять п`ять ) гривень.
Речові докази, а саме: 
- відеозаписи, які розміщені на оптичному диску білого кольору з написом «Media DVD-R 4.7 GB 16 X» - залишити при матеріалах об`єднаного кримінального провадження за №12025141320000372 та №12025141320000459;
- відеозаписи, які розміщені на оптичному диску білого кольору з написом «DVD-R 4.7 GB Data, 16 X, 120 min Video» - залишити при матеріалах об`єднаного кримінального провадження за №12025141320000372 та №12025141320000459.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1