УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №560/6828/25
адміністративне провадження № К/990/13806/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
24 березня 2026 року засобами поштового зв`язку позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Хмельницьким окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначив, що питання, які підіймає позивач в касаційній скарзі, стосуються меж судового контролю за діями адміністрації установ виконання покарань, правильного застосування правил розподілу тягаря доказування у спорах із суб`єктом владних повноважень, стандартів справедливого судового розгляду щодо особи, яка перебуває в місці несвободи, а також процесуальних гарантій рівності сторін у письмовому апеляційному провадженні.
Перевіривши зміст поданої касаційної скарги, Верховний Суд наголошує, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 
Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати переоцінку обставин справи та доказів.
Разом з тим доводи скаржника спрямовані лише на необхідність допуску його касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження. Доводи скаржника не містять належного обґрунтування щодо наявності підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Також скаржник послався на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначив, що наслідки цієї справи мають неодноразовий, а тривалий і безпосередній характер, оскільки вона стосується визначення меж допустимої поведінки адміністрації під час подальшого відбування позивачем покарання. Скаржник зазначає, що за умов довічного позбавлення волі ризик повторення аналогічних дій щодо позивача не є абстрактним припущенням, а прямо випливає із самого характеру тривалого перебування позивача під владою тієї самої адміністрації.
Перевіривши викладені доводи, позаяк наведені доводи щодо тривалого характеру наслідків та можливості повторення аналогічних дій адміністрації установи виконання покарань фактично зводяться до припущень про ймовірність виникнення подібних правовідносин у майбутньому. Такі твердження самі по собі не свідчать про наявність виняткових обставин. Крім того, скаржник не навів переконливих аргументів про те, що саме оскаржувані судові рішення матимуть безпосередній і визначальний вплив на його правове становище у майбутньому поза межами спірних правовідносин, які були предметом розгляду у цій справі.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Насамкінець скаржник послався на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначив, що суд першої інстанції помилково відніс цю справу до категорії справ незначної складності та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження. На думку скаржника, цей спір не підпадає під категорії справ незначної складності, прямо визначені частиною шостою статті 12 КАС України, а з огляду на характер спірних правовідносин, конвенційний вимір спору, необхідність оцінки дій адміністрації установи виконання покарань крізь призму статей 3 і 6 Конвенції, а також значний обсяг обставин, що підлягали встановленню, не міг бути віднесений і до інших справ незначної складності. Скаржник вказує, що це був спір, який через складність та інші обставини недоцільно було розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника, оскільки суд першої інстанції, не пов`язуючи віднесення цієї справи до справ незначної складності, вирішив здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Верховний Суд наголошує, що за загальним правилом будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України) і ця справа до таких категорії не відноситься.
З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	С.А. Уханенко М.В. Білак   В.М. Соколов