КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/494/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В., за участі секретаря судового засідання Гловацької М.О., розглянувши адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача: Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Юлії Здановської, б. 22/15, м. Київ, ЄДРПОУ 34999976)
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
1) Визнати протиправною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 40510468 від 19.11.2013 ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, зареєстрований в реєстрі обтяжень за номером 3481977 від 21.11.2013.
2) Зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 40510468 від 19.11.2013 ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, зареєстрований в реєстрі обтяжень за номером 3481977 від 21.11.2013.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не вживаються заходи щодо скасування накладеного арешту на майно, незважаючи на те, що виконавче провадження закінчено ще у 2014 році. Вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує права позивача на розпорядження власним майном.
Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався, натомість листом від 04.03.2026 №40510468 повідомив суд, що на виконанні у відділі дійсно перебувало виконавче провадження №40510468 з примусового виконання виконавчого напису №2328 від 01.12.2011, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Слупським О.Г., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на суму 80652,80 грн. Відповідач зазначив, що 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. У подальшому матеріали ВП 40510468 були знищені за закінченням терміну зберігання (а.с. 55).
Ухвалою від 05.02.2026 року було залишено без руху позовну заяву (а.с. 25-26). У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви та надав уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 26.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.03.2026 (а.с. 36).
Судове засідання 11.03.2026 не відбулось у зв`язку з відрядженням головуючого судді, судове засідання відкладено на 19.03.2026.
В судове засідання 19.03.2026 сторони не прибули.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, наголошено на підтриманні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 63).
Відповідач участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося.
Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що на виконанні Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №40510468 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на суму 80652,80 грн. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №2328 від 01.12.2011, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Слупським О.Г. (а.с. 55).
Відповідно до наявних матеріалів справи суд також встановив, що 19.11.2013 у межах виконавчого провадження №40510468 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, на підставі якої 21.11.2013 за №3481977 в Державному реєстрі речових прав зареєстровано обтяження на все нерухоме майно боржника – ОСОБА_1 (а.с. 10, 15).
Також судом встановлено, що 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. У подальшому матеріали ВП 40510468 були знищені за закінченням терміну зберігання (а.с. 15, 55).
Листом від 11.01.2016 позивач, через представника, звернувся до відповідача з проханням зняти арешт нерухомого майна, накладений постановою від 19.11.2013 у межах виконавчого провадження №40510468 та зареєстрований 21.11.2013 за №3481977 (а.с. 18-21).
Листом від 23.01.2026 №2324/21.1-26 відповідач надав відповідь, у якій відповідач підтверджує перебування у нього на виконанні відповідного виконавчого провадження, зазначає про повернення виконавчого документу заявнику у 2014 році та знищення виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, у той же час зазначає про неможливість зняття арешту (а.с. 15).
Відповідно до даних з Єдиного реєстру боржників, станом на 31.01.2026 інформація в реєстрі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відсутня (а.с. 13).
Позивач стверджує, що оскільки на виконанні в Голосіївському ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження відносно позивача, будь-яких підстав для існування спірного арешту нерухомого майна позивача немає, а вказаний арешт безпідставно позбавляє позивача можливості розпоряджатись належним їй на праві власності майном.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На час виникнення спірних правовідносин сторони керувались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 47 Закону №606-ХІУ, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем 27.06.2014 було повернуто виконавчий документ саме на підставі п. 2 частини 1 статті 47 Закону №606-ХІУ.
Отже, законом, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено знаття арештів у разі повернення виконавчого документу стягувачу.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Матеріали справи не містять доказів повторного звернення виконавчого документу – виконавчого напису №2328 від 01.12.2011, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Слупським О.Г., до виконання у строки, визначені у Законі №1404-УІІІ. Доказів наявності відкритих виконавчих проваджень з виконання зазначеного виконавчого документу сторонами до суду не надано. Навпаки, інформація з Державного реєстру боржників про відсутність відомостей стосовно позивача свідчить про відсутність таких проваджень.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Суд зазначає, що відсутність даних стосовно позивача в Єдиному реєстрі боржників, свідчить про те, що відносно останнього відсутні відкриті виконавчі провадження, а повернення виконавчого документа стягувачу та відсутність відомостей щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання виключає можливість продовження примусового виконання зазначеного виконавчого документа.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року, справа № 442/5495/13-ц, дійшов висновку, що збереження накладеного державним виконавцем арешту з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн. (а.с. 23), вказані суми підлягають стягненню на користь позивача. 
Крім цього, позивачем також заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження обсягу наданих позивачу послуг адвоката до суду надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 28.12.2025 (а.с. 60) з додатковою угодою від 18.03.2026, якою визначено, що надані послуги складаються з підготовки та подання позовної заяви у розмірі 4000 грн., та представництво клієнта в Кіровоградському окружному адміністративному суді, у розмірі 3000 грн., а всього загальний розмір гонорару становить 7000 грн. (а.с. 61), а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №57 від 18.03.2026 про сплату позивачем 7000 грн. (а.с. 61-зворот).
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним із складністю справи, предметом позову, часом, витраченим на виконання відповідних робіт адвокатом, а відтак заявлені позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. підлягають стягненню на користь позивача.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Юлії Здановської, б. 22/15, м. Київ, ЄДРПОУ 34999976) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №40510468 від 19.11.2013, зареєстрованого в реєстрі обтяжень за номером №3481977 від 21.11.2013.
Зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №40510468 від 19.11.2013, зареєстрованого в реєстрі обтяжень за номером №3481977 від 21.11.2013.
Стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 287, 293, 296, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО