ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/32600/25
адміністративне провадження № К/990/11633/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (суддя Григоров Д.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року (судді: Макаренко Я.М.,: Жигилій С.П., Любчич Л.В.)
у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал»
до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову 
Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі також — КП «Харківводоканал», Підприємство, Позивач) звернулося до суду із заявою про забезпечення позову.
У поданій заяві Позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення безготівкових коштів з рахунків та електронних гаманців КП «Харківводоканал», відкритих у банках, небанківських надавачах платіжних послуг та емітентах електронних грошей, які здійснюється з метою погашення податкового боргу Підприємства на підставі рішення № 16/4-3500 від 9 грудня 2025 року, яке є предметом судового оскарження. 
В обґрунтування заяви про забезпечення позову Позивач зазначив, що КП «Харківводоканал» є підприємством, яке забезпечує надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення у місті Харкові та 52 населених пунктах Харківської області, виконуючи функції життєзабезпечення населення.
Позивач наголосив, що в умовах воєнного стану діяльність Підприємства як об`єкта критичної інфраструктури набула особливого значення. Функціонування таких об`єктів відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» є складовою національної безпеки України.
За твердженням Позивача, КП «Харківводоканал» забезпечує безперервне, цілодобове водопостачання, а тому втручання у його фінансово-господарську діяльність шляхом примусового стягнення коштів може призвести до негативних наслідків для забезпечення життєдіяльності населення.
Позивач вказав, що здійснення Відповідачем заходів з погашення податкового боргу на підставі оскаржуваного рішення № 16/4-3500 від 9 грудня 2025 року без попереднього встановлення його правомірності у судовому порядку створює ризик істотного ускладнення або унеможливлення виконання Підприємством своїх функцій.
Крім того, Позивач зазначив, що зупинення діяльності об`єктів водопостачання та водовідведення, зокрема очисних споруд і насосних станцій, може спричинити настання негативних техногенних наслідків.
На думку Позивача, наведені обставини свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення коштів до вирішення спору по суті.
Судом було викликано представника заявника для надання додаткових пояснень.
У судовому засіданні представник КП «Харківводоканал» пояснив, що про існування рішення, на підставі якого здійснюється списання коштів, Підприємству стало відомо після фактичного списання коштів банківськими установами.
Також представник зазначив, що примірник вказаного рішення у Позивача відсутній. У зв`язку з цим КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування зазначеного рішення, а також заявило клопотання про витребування його копії у відповідача.
1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою від 17 грудня 2025 року Харківський окружний адміністративний суд задовольнив заяву КП «Харківводоканал». Суд забезпечив адміністративний позов шляхом зупинення стягнення безготівкових коштів з рахунків та/або електронних гаманців КП «Харківводоканал» у банках, небанківських надавачах платіжних послуг та емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу на підставі рішення № 16/4-3500 від 9 грудня 2025 року — до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/32600/25.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що стягнення на підставі оскаржуваного рішення контролюючого органу здійснюється у безспірному порядку. За таких обставин невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення безготівкових коштів з рахунків та/або електронних гаманців КП «Харківводоканал» у банках, небанківських надавачах платіжних послуг та емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу на підставі рішення до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі може істотно ускладнити або унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів Позивача, а також зумовити необхідність докладення значних зусиль і витрат для їх відновлення.
Суд дійшов висновку, що обраний Позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає предмету спору та не призводить до фактичного вирішення справи по суті, оскільки спрямований виключно на збереження існуючого становища до розгляду заявлених вимог по суті.
За таких умов суд визнав вжиття заходів забезпечення позову тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення реального виконання майбутнього судового рішення, який не підміняє собою вирішення спору по суті.
Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками, а постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Суд, формуючи висновки, виходив з того, що КП «Харківводоканал» здійснює діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення у місті Харкові та населених пунктах Харківської області, забезпечуючи виконання функцій життєзабезпечення населення.
З урахуванням запровадження воєнного стану та статусу Підприємства як об`єкта критичної інфраструктури, його діяльність має істотне значення для забезпечення безперервного функціонування відповідних послуг.
Суд також врахував обставини, пов`язані з фінансовим станом Підприємства, зокрема вплив воєнного стану на рівень розрахунків споживачів, регулювання тарифів та обмеження їх перегляду, а також наслідки пошкодження об`єктів інфраструктури внаслідок збройної агресії.
Оцінюючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист прав Позивача у разі задоволення позову.
При цьому суд врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26 серпня 2025 року у справі №520/4893/25 та від 5 червня 2025 року у справі №520/2073/25, ухвалених між тими самими сторонами у подібних правовідносинах.
Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не надавав оцінки правомірності чи протиправності оскаржуваного рішення контролюючого органу, а виходив із наявності ризику істотного ускладнення або унеможливлення ефективного захисту прав Позивача у разі невжиття відповідних заходів.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі Відповідач стверджує про ухвалення оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить їх скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.
Відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено приписи статей 153, 157 та 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Відповідач звертає увагу на те, що Суд апеляційної інстанції не врахував, що Харківський окружний адміністративний суд припустився суттєвих порушень під час задоволення заяви про забезпечення позову платника податків, оскільки законність або протиправність винесеного контролюючим органом рішення від 9 грудня 2025 року № 16/4-3500, можливо встановити лише під час розгляду справи по суті, тобто суд першої інстанції не мав права вирішувати наперед ті питання, які стосуються суті заявлених вимог, які є предметом доказування у справі №520/32600/25.
У касаційній скарзі Відповідач зазначає, що КП «Харківводоканал» створене відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів, і є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова, засновником якого виступає Харківська міська рада.
Відповідач наголошує, що комунальні підприємства, як суб`єкти господарювання, не звільняються від обов`язку сплати податків, у тому числі в умовах воєнного стану, за відсутності прямо передбачених законом пільг.
При цьому, за твердженням скаржника, Податковий кодекс України не містить положень, які б передбачали виключення щодо виконання грошових зобов`язань КП «Харківводоканал» у зв`язку з його статусом як об`єкта критичної інфраструктури.
У зв`язку з цим, як доводить Відповідач, реалізуючи надані йому повноваження, він правомірно застосував передбачений пунктом 95.5 статті 95 ПК України спосіб примусового погашення податкового боргу шляхом прийняття рішення керівника про стягнення коштів з рахунків та електронних гаманців платника без звернення до суду, адже ПК України надає контролюючому органу право самостійно обирати спосіб стягнення податков3ого боргу за наявності визначених законом умов.
Відповідач стверджує, що він правомірно та на законних підставах здійснив передбачений статтею 95 ПК України комплекс дій щодо стягнення коштів платника у рахунок погашення податкового боргу КП «Харківводоканал» за рішенням контролюючого органу без звернення до суду відповідно до умов пункту 95.5 статті 95 та з урахуванням підпункту 69.40 ПК України. У зв`язку з чим рішення від 14 серпня 2025 року № 10/4-3500 є предметом розгляду у справі № 520/23644/25, а питання його законності або протиправності може бути вирішене виключно під час розгляду справи по суті, що, своєю чергою, свідчить про неправомірність ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2025 року про задоволення заяви КП «Харківводоканал» щодо забезпечення позову та обумовлює необхідність її скасування.
З урахуванням викладеного Відповідач просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду та постанову Другого апеляційного адміністративного суду у повному обсязі та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)
Позивач вважає оскаржувані судові рішення обґрунтованими і законними, просить залишити їх в силі, а касаційну скаргу — без задоволення.
У відзиві на касаційну скаргу Позивач, зокрема, зазначає, що позиція Відповідача є декларативною та поверхневою, що не враховує об`єктивних обставин, які є суттєвими для здійснення господарської діяльності Підприємства, як на теперішній час, так і в майбутньому.
У касаційній скарзі Відповідач також зазначає, що матеріали справи містять докази, які, на його думку, свідчать про наявність ознак протиправності дій контролюючого органу при прийнятті на підставі пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України рішення про стягнення безготівкових коштів КП «Харківводоканал» з рахунків та електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг та емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу.
На підтвердження зазначеного скаржник посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2022 року у справі №520/11571/19, від 3 серпня 2022 року у справі №520/6746/2020 та від 6 травня 2020 року у справі №820/899/17.
Крім того, Відповідач вказує, що стягнення коштів з рахунків КП «Харківводоканал» на підставі рішення, яке є предметом судового оскарження, може призвести до порушення прав та інтересів не лише самого Підприємства, а й невизначеного кола осіб — споживачів послуг водопостачання та водовідведення у місті Харкові та населених пунктах Харківської області.
У цьому контексті скаржник наголошує, що КП «Харківводоканал» є підприємством, яке забезпечує надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, виконуючи функції життєзабезпечення населення.
Також скаржник зазначає, що в умовах воєнного стану діяльність КП «Харківводоканал» як об`єкта критичної інфраструктури має істотне значення для забезпечення життєдіяльності населення, а функціонування таких підприємств відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» є складовою національної безпеки України.
Водночас, за твердженням скаржника, Підприємство перебуває у складному фінансовому становищі, зумовленому, зокрема, зменшенням рівня оплати послуг, обмеженням тарифного регулювання, а також прийняттям органом місцевого самоврядування рішень щодо звільнення окремих категорій споживачів від оплати послуг.
Крім того, зазначається про пошкодження об`єктів інфраструктури Підприємства внаслідок збройної агресії, що потребує здійснення відновлювальних робіт за рахунок наявних фінансових ресурсів.
В контексті цього твердить, що КП «Харківводоканал» в умовах воєнного стану – є єдиним підприємством в Україні, яке надає послуги водопостачання цілодобово. В цих умовах стягнення Податковою податкового боргу на підставі спірного Рішення контролюючого органу, без встановлення його законності у судовому порядку, не припустимо, виходячи із питань Національної безпеки, так як призведе до фінансового колапсу та зупинки об`єктів водопостачання та водовідведення.
Заперечуючи доводи касаційної скарги, Позивач також зазначає, що скаржник не врахував обставини, пов`язані з особливостями державного регулювання тарифів у сфері водопостачання та водовідведення. Зокрема, Позивач вказує, що у попередні роки тарифи на відповідні послуги встановлювалися без урахування їх фактичної собівартості, у зв`язку з чим різниця в тарифах підлягала компенсації за рахунок бюджетних коштів. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачалося надання КП «Харківводоканал» відповідної субвенції, однак у зв`язку зі збройною агресією такі кошти Підприємством фактично отримані не були, а у подальшому фінансування компенсації різниці в тарифах не здійснювалося.
Позивач також зазначає, що станом на час розгляду справи існує заборгованість держави перед Підприємством, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом засідання відповідної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Крім того, за даними державного фінансового аудиту діяльності КП «Харківводоканал», встановлено істотне зростання заборгованості бюджету перед Підприємством протягом 2022– 2023 років.
За твердженням Позивача, наведені обставини свідчать про наявність системних фінансових обмежень, які об`єктивно впливають на можливість своєчасного виконання Підприємством своїх грошових зобов`язань.
З урахуванням викладеного, Позивач просить:
відмовити у задоволенні касаційної скарги Північного міжрегіонального управління державної податкової служби по роботі з великими платниками податків у повному обсязі;
ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі №520/32600/25 залишити без змін.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також арґументи у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ключовим питанням під час касаційного перегляду справи є перевірка дотримання судами попередніх інстанцій вимог статей 150 - 154 КАС України в контексті наявності/відсутності підстав для забезпечення позову у цій справі, з урахуванням фактичних обставин і предмета позовних вимог, у спосіб, обраний позивачем і застосований судом першої інстанції.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховний Судом (зокрема постанови від 9 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 2 квітня 2025 року у справі № 160/28383/24, від 20 березня 2025 року у справі № 460/179/24).
Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
При цьому, слід також зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується залежно від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
У справі, що розглядається, скаржник не заперечує, що за правилами пункту 95.5 статті 95 ПК України оскаржуване рішення є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про забезпечення позову у цій справі, належним чином врахували як характер оспорюваного рішення, так і сукупність істотних обставин, зокрема належність підприємства Позивача до об`єктів критичної інфраструктури, функціонування яких відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» становить елемент національної безпеки, особливо в умовах воєнного стану, а також обставини виїзду частини споживачів, простою підприємств, надання послуг фізичним особам за тарифами, встановленими у 2022 році, прийняття органами місцевого самоврядування рішень про звільнення окремих категорій мешканців від оплати, руйнування та пошкодження технологічних об`єктів підприємства внаслідок обстрілів, які у своїй сукупності зумовили скрутне фінансове становище КП «Харківводоканал», і наявність заборгованості держави перед Позивачем.
З огляду на наведене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення грошових коштів з банківських рахунків КП «Харківводоканал» на підставі рішення, правомірність якого є предметом судового розгляду у цій справі, до набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити або унеможливити ефективне поновлення оспорюваних прав та інтересів Позивача, а також зумовити необхідність докладення непропорційних зусиль і додаткових витрат для їх відновлення, за захистом яких Позивач звернувся до суду.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій і зазначає, що з урахуванням конкретних обставин цієї справи характер діяльності КП «Харківводоканал», що полягає у забезпеченні центрального холодного водопостачання і водовідведення споживачам м. Харкова та Харківської області, встановлені судом обставини неможливості встановлення позивачем економічно обґрунтованих тарифів для населення під час воєнного стану, а також загальновідома обставина перебування підприємства Позивача на території можливих бойових дій згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, у своїй сукупності з іншими обставинами давали обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі об`єктивно може призвести до потреби докладати значні зусилля і витрати для поновлення прав Позивача у разі задоволення позову. 
За змістом касаційної скарги ПМУ ДПС не наводить жодних доводів, які б спростовували наведені вище висновки судів попередніх інстанцій. Фактично аргументація касаційної скарги зводиться до твердження про те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову суди нібито вийшли за межі своїх повноважень, вирішуючи питання, пов`язані із суттю позовних вимог та предметом доказування у справі. Водночас аналіз змісту оскаржуваних судових рішень свідчить про протилежне, оскільки суди не здійснювали оцінку питання очевидності протиправності оскаржуваного рішення, а застосували заходи забезпечення позову виключно з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України.
Довід скаржника про помилкове врахування судами рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 8 червня 2022 року № 163, від 11 серпня 2022 року № 237, якими звільнення оплати за надані послуги передбачено лише за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, підлягає відхиленню, оскільки, як уже зазначалося, підставою для застосування заходів забезпечення позову у цій справі слугувала саме сукупність наведених Позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, а не лише сама по собі наявність означених рішень.
Отже, у цій справі Позивач належним чином довів існування обставин та їхній вплив на нього, виходячи з 
яких він просив вжити заходи забезпечення позову та які обґрунтовано свідчать про імовірне утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Наведені КП «Харківводоканал» обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливості отримання нею відповідного відшкодування. Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність рішення контролюючого органу про стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу.
Отже, Позивачем доведено необхідність вжиття застосованого судами заходу забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, і цей захід є таким, що не суперечить приписам частини другої статті 151 КАС України. Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судами норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Варто зазначити, що аналогічний за змістом підхід до застосування норм процесуального права у правовідносинах між Позивачем та Відповідачем підтверджується також правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 5 червня 2025 року у справі № 520/2073/25, від 26 серпня 2025 року у справі № 520/4893/25 та від 13 грудня 2023 року у справі № 520/12248/22.
3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення. 
Хвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус 
І.Л. Желтобрюх