ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/4653/25 пров. № А/857/31524/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 300/4653/25, що ухвалив суддя Гомельчук С.В. в місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 при закінченні виконавчого провадження № 14084534 з виконання судового наказу Долинського районного суду від 02.06.2009 №2-н-118 про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”;
- зобов`язати Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , а саме з 1/4 частки земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 2622087101:01:001:0532, цільове призначення, якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , який накладений в межах виконання у виконавчому провадженні № 14084534 з виконання судового наказу Долинського районного суду від 02.06.2009 № 2-н-118 про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у даній справі позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця під час виконання судового наказу Долинського районного суду, який суд видав за результатами розгляду справи в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, то дану справу необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.
Не погодившись із цією ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таку позицію апелянт обґрунтовує тим, що статтею 447 ЦПК України визначено, що ініціювати процедуру оскарження дій/бездіяльності виконавця можуть саме сторони виконавчого провадження. Згідно зі ст. 15 Закону України “Про виконавче провадження” сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження № 14084534, та позивач не має можливості звернутись до суду на підставі статті 447-1 ЦПК України.
Апелянт зазначає, що наявність арешту на майно безпосередньо впливає на інтереси позивача як власника майна, а тому, справу необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з такого.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач наклав арешт на майно ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 14084534 з примусового виконання судового наказу від 02.06.2009 № 2-п-118, виданого Долинським районним судом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного процесуального питання, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України “Про виконавче провадження”, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України “Про виконавче провадження”, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Апеляційний суд зазначає, що стаття 447-1 ЦПК України визначає коло суб`єктів, які мають право на звернення до суду із скаргою в порядку цивільного судочинства, і такими є сторони виконавчого провадження. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 15 Закону України “Про виконавче провадження”, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною 5 ст. 15 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції не встановив правового статусу позивача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 14084534, що безпосередньо впливає на можливість реалізувати позивачем право на звернення до суду.
Також в матеріалах справи відсутні матеріали виконавчого провадження, які б давали апеляційному суду можливість зробити відповідні висновки.
Факт накладення арешту на майно ОСОБА_3 , який встановив суд першої інстанції, в рамках виконавчого провадження № 14084534 з примусового виконання судового наказу від 02.06.2009 № 2-п-118, виданого Долинським районним судом, на переконання апеляційного суду, не підтверджує того факту, що позивач є стороною відповідного виконавчого провадження.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. 
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що справа за позовом ОСОБА_2 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії має розглядатися в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 300/4653/25 скасувати.
Справу № 300/4653/25 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії направити до Івано-Франківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар