ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. 	Справа № 480/10557/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 03.07.25 по справі № 480/10557/24
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №44-ДПС, винесену 21.11.2024 Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що Порядок №509 підлягав застосуванню відповідачем в редакції, чинній до внесення в нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю". Так, пунктом 2 Порядку №509 у відповідній редакції передбачалося можливість накладення штрафу на підставі акта лише документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а не акта фактичної перевірки, що має місце в даному спорі. Відтак, посилання відповідача у постанові на акт фактичної перевірки, як на доказ, яким зафіксоване порушення позивачем законодавства про працю, на думку позивача, є безпідставним та протиправним.
Також звертає увагу суду на те, що на умовах трудового договору ФОП ОСОБА_1 має, в тому числі але не виключно, найманого працівника ОСОБА_2 , яка працює на посаді продавця, і її присутності якої проводилась перевірка. У той же час, трудові відносини із ОСОБА_3 у позивача відсутні. Відтак, позивач вважає, що доводи про порушення позивачем ст. 24 Кодексу законів про працю України є завідома безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, а тому є всі підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 відмовлено у задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 06.08.2018 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основним видом моєї діяльності є згідно КВЕД 47.11. Свою діяльність здійснює на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 24.05.2021 укладеного із фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 . У відповідності до вказаного договору позивачу в оренду надано частину приміщення площею 25. кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та вона не має доступу до інших частини приміщень, які нею не використовуються. Зазначає, що господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 також проводить за адресою: АДРЕСА_1 . На умовах трудового договору ФОП ОСОБА_1 має, в тому числі але не виключно, найманого працівника ОСОБА_2 , яка працює на посаді продавця. Саме у її присутності проводилась перевірка. Трудові відносини із ОСОБА_3 у позивача відсутні. Разом з тим, ФОП ОСОБА_4 також здійснює роздрібну торгівлю у вказаному приміщенні та на підставі трудового договору в неї працевлаштована ОСОБА_3 , як продавець. З урахуванням наведеного, позивач зазначає, що доводи про порушення нею ст. 24 Кодексу законів про працю України є завідома безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що факт працевлаштування ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_4 , ніяк не спростовує того, що ОСОБА_3 виконувала трудові функції продавця також на користь ФОП ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин. Натомість, актом фактичної перевірки, який є носієм доказової бази відповідно до статті 72 КАС України зафіксовано, що саме в кафетерії за адресою - АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність безпосередньо ФОП ОСОБА_1 придбано пляшку пива, яку продала продавець ОСОБА_3 . При цьому те, що товар який знаходився у продажу в кафетерії за прилавком якого була саме ОСОБА_3 належить іншому суб`єкту господарювання, а саме ФОП ОСОБА_6 , яка можливо також здійснює реалізацію алкогольних напоїв, є лише припущенням позивачки і жодним чином документально не підтверджено. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу ГУ ДПС у Сумській області від 15.10.2024 №2063-кп та направлень на проведення перевірки начальником відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_7 та головним державним інспектором даного відділу Хрупу С.В. вирішено провести фактичну перевірку за місцем провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , господарську діяльність в якому здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Термін проведення фактичної перевірки визначено строком не більше 10 діб, починаючи з 16.10.2024.
За результатами проведеної перевірки 25.10.2024 складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів” №12134/17/18-28-09-01/ НОМЕР_1 (а.с.15-20). Зі змісту акта, серед іншого, встановлено порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України у частині допущення роботодавцем до роботи працівника без належного оформлення про прийняття на роботу. 
У подальшому 06.11.2024 відповідачем одержано лист Головного управління ДПС у Сумській області, яким направлена для відповідного реагування завірена копія акту фактичної перевірки №12134/А/18-28-09-01/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 з додатками, які є його невід`ємною частиною.
У відповідності до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" №509 від 17.07.2013 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №509) Міжрегіональне управління, листом від 07.11.2024 № ПНС/3.1/16636-24 (а.с.73), повідомило позивача про одержання акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Сумській області, яким встановлено порушення законодавства про працю. Даний лист позивач отримала 12.11.2024, що підтверджується трекінгом відстежень Укрпошта (а.с.74). Однак, будь-яких пояснень, заперечень чи зауважень позивач до Міжрегіонального управління не надала.
Так, в акті фактичної перевірки зафіксовано, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за місцем провадження (здійснення) діяльності – кафетерію за адресою: АДРЕСА_1 , у якому позивач здійснює продаж слабоалкогольних та алкогольних напоїв, відповідно до отриманих ліцензій.
На підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, 16.10.2024 о 13.45 год, перед початком фактичної перевірки у кафетерії за вказаною адресою проведена контрольно-розрахункова операція з придбання пляшки пива пастерізованого Garage Taste Lemon ємністю 0,44 л. за ціною 54,00 грн. за пляшку. Ралізацію товару здійснила продавець, яка знаходилася за прилавком кафетерію і мала доступ до товару і грошових коштів, які належать безпосередньо ФОП ОСОБА_1 .
Під час фактичної перевірки встановлено, що продавець, яка здійснила продаж товару (пиво Garage Taste Lemon ємністю 0,44 л.), що належить ФОП ОСОБА_1 , і провела розрахункову операцію, є ОСОБА_3 .
По факту придбаного товару складено Опис, який підписано посадовими особами ГУ ДПС у Сумській області та продавцем ОСОБА_3 (а.с.72).
Також, 16.10.2024 перевіряючими, в присутності та за участю продавця ОСОБА_8 , складено інвентаризаційний опис алкогольних напоїв, які належать ФОП ОСОБА_1 , і реалізація яких здійснюється в кафетерії, відповідно до ліцензії отриманої ФОП ОСОБА_1 .
Інвентаризаційний опис підписаний ОСОБА_3 як продавцем ФОП ОСОБА_1 (а.с. 72 зворотній бік).
Відповідно до інформаційної бази даних Головного управління ДПС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 станом на 16.10.2024 повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 не подавалося та не реєструвалося (а.с73).
Таким чином, актом фактичної перевірки встановлено порушення статті 24 КЗпП України в частині допуску до роботи продавця ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин та укладання трудового договору.
Постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №44-ДПС від 21.11.2024, на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, накладено на позивача штраф у розмірі 80000 грн (а.с.12-14).
Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Частиною 2 статті 2 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною 3 статті 24 КЗпП передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 259 КЗПП, передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад (ч. 2 ст. 259 КЗПП).
Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗПП передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Згідно частин 3, 4 статті 265 КЗПП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом частин 5 статті 265 КЗПП України, у разі сплати юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вручення постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, передбаченого цією статтею, така постанова вважається виконаною.
Частиною 4 статті 265 КЗПП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509, у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) затверджений постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Положеннями пункту 2 Порядку №509 визначені підстави за наявності яких можуть накладатися штрафи, в тому числі за наявності акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю (абзац 7).
Відповідно до п.3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
За приписами пункту 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору. При цьому, така відповідальність залежить від встановлення факту використання найманої праці.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови, якою накладено штраф на позивача, слугував акт ДПС, складений за результатами фактичної перевірки, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, зокрема зафіксований факт використання позивачем праці неоформленого працівника ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі позивач зазначила, що свою діяльність здійснює на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 24.05.2021 укладеного з ФОП ОСОБА_4 . У відповідності до вказаного договору позивачу в оренду надано частину приміщення площею 25 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначає, що свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 також проводить за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 здійснюють роздрібну торгівлю дві фізичних особи-підприємця, де у ФОП ОСОБА_1 працевлаштована продавцем ОСОБА_2 , тоді як у ФОП ОСОБА_4 , продавцем працевлаштована ОСОБА_3 .
Так, в акті перевірки від 25.10.2024 №12194/А/18-28-09-01/ НОМЕР_1 перевіряючим органом встановлено, що на підставі пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України перед початком фактичної перевірки у кафетерії за адресою АДРЕСА_1 , що використовується ФОП ОСОБА_1 проведена контрольно розрахункова операція. Реалізація товару здійснена продавцем ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 без використання РРО. Вказано, що згідно інформаційних баз даних ГУ ДПС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 станом на 16.10.2024 до органів ДПС подане повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 від 30.06.2021, а повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 до органів ДПС не подавалось та не реєструвалось. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2020 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 . Відповідно до пояснень ОСОБА_4 , вона з 05.02.2021 є фізичною-особою - підприємцем, основним видом діяльності згідно КВЕД є 47.11. "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".
Відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення від 24.05.2021 укладеного між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає у строкове користування частину приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 25 кв.м.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно КВЕД є 47.11. "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами", 56.11 "Постачання готових страв для подій", 56.29. "Постачання інших готових страв", 56.30 "Обслуговування напоями".
При цьому, що факт працевлаштування ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_4 , ніяким чином не спростовує того, що ОСОБА_3 виконувала трудові функції продавця також на користь ФОП ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин.
Вказане підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, згідно Акта перевірки ОСОБА_3 знаходилася за прилавком кафетерію, де безпосередньо здійснюється реалізація товару, що належить ФОП ОСОБА_1 . 
Як свідчать матеріали фактичної перевірки ОСОБА_3 знаходилася в тій частині приміщення, що орендує безпосередньо ФОП ОСОБА_1 під кафетерій, маючи доступ, як до товару, так і до грошових коштів (каси) ФОП ОСОБА_1 , оскільки саме ОСОБА_3 здійснено продаж перевіряючим ГУ ДПС у Сумській області пива за ціною 54,00грн, і проведено з ними розрахунок. При цьому, ОСОБА_3 не тільки провела розрахункову операцію, продавши товар і прийнявши кошти, а ще й підписала Опис придбаного товару під час проведення контрольної розрахункової операції до початку проведення фактичної перевірки як продавець ОСОБА_3 .
Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_3 , як продавцем, підписано складений перевіряючими ГУ ДПС у Сумській області інвентаризаційний опис алкогольних напоїв, які знаходилися на вітрині, а також зберігалися за прилавком і у підсобних приміщеннях ФОП ОСОБА_1 . При цьому, за вказаною адресою АДРЕСА_1 лише в кафетерії ФОП ОСОБА_1 здійснює реалізацію алкогольних та слабо алкогольних напоїв і має відповідні ліцензії, і перебуває на загальній системі оподаткування. На відміну від ФОП ОСОБА_4 , яка здійснює реалізацію продуктів харчування (крім алкогольних та слабо алкогольних напоїв) і перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 група.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що алкогольні та слабоалкогольні напої, реалізація яких здійснюється саме в кафетерії, що розташоване в частині приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_1 , а тим більше алкогольні напої, які описані в додатку до акта перевірки, належать іншому суб`єкту господарювання, зокрема ФОП ОСОБА_6 .
Доводи апелянта, що під час проведення перевірки відповідачем не досліджувалось питання про перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими в ході розгляду справи фактичними обставинами.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №44-ДПС від 21.11.2024, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 по справі № 480/10557/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова