ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 р. 	Справа № 440/8934/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза) у справі №440/8934/25
за позовом Приватного підприємства "Август-Плюс" 
до  Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Август-Плюс" (далі по тексту - ПП "Август-Плюс", позивач) звернулося з позовом, в якому просило суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову №41-ДПС від 13.06.2025 про накладення на Приватне підприємство "Август-Плюс" штрафу у розмірі 240 000,00 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, прийняту Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 року задоволено позов.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що станом на 06.05.2025 о 09 год.16 хв. перевіркою встановлено факт допуску до роботи продавця, особи, що проводить розрахунки ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики, адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Зазначає, що повідомлення про прийняття ОСОБА_1 на роботу від 06.05.2025 доставлено до ГУ ДПС у Полтавській області після факту встановлення посадовими особами останнього фактичного допущення її до роботи. 
Посилається на те, що твердження позивача, що ОСОБА_1 допущена до роботи після оформлення трудових відносин не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, а тому висновок суду про те, що остання є належно оформленим працівником помилковий.
Вважає, що оспорювана постанова про накладення штрафу складена відповідачем правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що факт укладення трудових договорів після початку фактичної перевірки не підтверджено доказами, подання повідомлення після початку фактичної перевірки але у цю ж дату, не є доказом не укладення трудового договору, отже не є порушення трудового законодавства. 
Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що основним видом економічної діяльності ПП "Август-Плюс" , за КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
05.05.2025 Головним управління ДПС у Полтавській області виданий наказ №1453-п "Про проведення фактичної перевірки", платника податків ПП "Август-Плюс" за період з 25.10.2024 по дату закінчення перевірки у встановленому ПК України порядку.
За результатами фактичної перевірки складено акт №007071 від 09.05.2025 (дата реєстрації акта в ДПС 12.05.2025, реєстраційний №6336/16/31/РРО/38742694).
Згідно пункту 2.2.20 акту фактичної перевірки станом на 06.05.2025 о 09 год. 16 хв. встановлено факт допуску до роботи продавця, особу, що проводить розрахунки ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики, адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Повідомлення про прийняття працівника на роботу відправлено 06.05.2025 о 14:41 відповідно квитанції до повідомлення.
За висновком акту фактичної перевірки (п.3.1 акту) вказане вище свідчить про порушення роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівником, чим порушено статті 21, 24 КЗпП України.
13.06.2025 відповідачем, на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Полтавській області №007071 від 09.05.2025, прийнята постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №41-ДПС, якою на підставі абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 240 000,00 грн.
Позивач не погодившись із постановою оскаржив її в судовому порядку. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності оспорюваної постанови. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно із пп.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
За змістом ст.21 КЗпП України трудовий договір з нефіксованим робочим часом - це особливий вид трудового договору, умовами якого не встановлено конкретний час виконання роботи, обов`язок працівника виконувати яку виникає виключно у разі надання роботодавцем передбаченої цим трудовим договором роботи без гарантування того, що така робота буде надаватися постійно, але з дотриманням умов оплати праці, передбачених цією статтею.
Роботодавець самостійно визначає необхідність та час залучення працівника до роботи, обсяг роботи та в передбачений трудовим договором строк погоджує з працівником режим роботи та тривалість робочого часу, необхідного для виконання відповідної роботи. При цьому повинні дотримуватися вимоги законодавства щодо тривалості робочого часу та часу відпочинку.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом наведеної норми допуск працівника до роботи передбачає дві обов`язкові умови:
1. укладення трудового договору;
2. повідомлення про прийняття працівника на роботу уповноваженого органу.
Згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, - за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником вноситься до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України.
Частиною 1 ст.265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно з абз.2, 3 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; 
вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу до позивача з 06.05.2025, на посаду касира торговельного залу, умови прийняття на роботу: зі строком випробування 1 місяць; умови роботи: основна, що вбачається з наказу від 06.05.2025 №91-К-0000001143,трудової книжки працівника ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_1 про прийняття на роботу від 06.05.2025, а також повідомленням про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг - контракту від 06.05.2025 (а.с.16- 18, 20-21).
У трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис №13 від 06.05.2025 про прийняття на роботу до позивача на посаду касира торгівельного залу на підставі наказу від 06.05.2025 №91-К-0000001143. 
Відповідно до квитанції №2, позивачем направлено повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг - контракту до ГУ ДПС у Полтавській області 06.05.2025.
Фактичний допуск ОСОБА_1 06.05.2025 до роботи відбувся з попереднім оформленням з нею трудових відносин.
Позивач виплачував заробітну плату ОСОБА_1 упродовж травня-червня 2025 року, що підтверджується даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податкіів (а.с.80).
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції працівник ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах належним чином оформлених з позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апелянта про несвоєчасне подання позивачем до Головного управління ДПС у Полтавській області повідомлення про прийняття на роботу, не спростовує обставин перебування позивача із працівником ОСОБА_1 в трудових відносинах.
Крім того, в день видання наказу про прийняття на роботу працівника , а саме 06.05.2025 ПП "Август-Плюс" сформовано повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_1 на роботу, яке того ж дня направлено до ГУ ДПС у Полтавській області.
В свою чергу норма ч.2 ст.265 КЗпП України не передбачає застосування штрафу до суб`єкта господарювання за несвоєчасне повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. 
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.04.2020 у справі №440/45/19, від 24.09.2020 у справі №200/929/19-а, від 21.05.2021 у справі №183/6018/18.
Відтак, подання повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_1 на роботу після початку фактичної перевірки, але у цю ж дату не є доказом неукладення трудового договору з останньою, а тому не є порушення трудового законодавства.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що зі змісту оспорюваної постанови вбачається, що відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 240 000,00 грн. на підставі абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, саме як за повторно виявлене протягом двох років порушення ч.4 ст.24 КЗпП України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на позивача вже накладався штраф на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 320 000,00 грн., згідно постанови №50-ДПС від 13.12.2024.
Правомірність вищевказаної постанови була предметом судового спору у справі №440/545/25.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №440/545/25 (залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025) визнано протиправною та скасовано постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №50-ДПС від 13.12.2024.
Зазначене свідчить про відсутність вчинення позивачем повторного порушення.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із висновками суду апеляційної інстанції, викладеними в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 у №440/545/25, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не впливають на вирішення даної справи.
Крім того, колегія суддів враховує, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2026 у справі №440/545/25 касаційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі №440/545/25 залишено без змін.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оспорювана постанова, якою застосовано до позивача штраф у розмірі 240 000,00 грн. на підставі абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, є протиправною.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі. 
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оспорюваної постанови та відсутності правових підстав для її скасування, є необґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду. 
Колегія суддів не приймає до уваги посилання на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №120/12494/23, 02.10.2024 у справі № 560/11269/23 та від 17.04.2024 у справі №560/3981/23, оскільки на відміну від даної справи у цих справах судами було встановлено фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оспорювана постанова про накладення штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №41-ДПС від 13.06.2025 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а тому правильними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі №440/8934/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц