Справа № 165/3461/25
Провадження № 1-кп/165/187/26 

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року   м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі: 
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
за участю секретаря    ОСОБА_2 ,
прокурора      ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),
обвинуваченого     ОСОБА_4 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Нововолинського міського суду кримінальне провадження 12025030520000573 від 09.09.2025 про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинськ, Волинської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, військовослужбовець Збройних Сил України, перебуваючий на посаді навідника 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 3 прашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,-  
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 11.01.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №8 від 11.01.2023 призначено на посаду навідника 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 3 прашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який з 11 січня 2023 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат».
Відповідно до вимог ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2025 року у справі №165/1207/25, яка набрала законної сили 13 травня 2025 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді накладення адміністративного штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Крім того, постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 08.05.2025 року у справі №165/1404/25, яка набрала законної сили 20.05.2025 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень (сорок тисяч вісімсот) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.
Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та будучи ознайомлений з ними, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом, чим ухилявся від виконання вищевказаних постанов, при наступних обставинах.
Так, всупереч вказаних рішень суду, 08.09.2025 близько 20:30 год. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у званні «солдат» ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч зазначених вище судових рішень, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував автомобілем марки "Ford" моделі "Mondeo" реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та рухався по вулиці Нововолинській в місті Нововолинськ Володимирського району, Волинської області, де був зупинений працівниками наряду СРПП відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області «Накат-11» сержантом поліції ОСОБА_6 та сержантом поліції ОСОБА_7 , які перебували на добовому чергуванні ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, на підставі п.2 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, суду показав, що він, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, 08.09.2025 близько 20:30 год. керував автомобілем марки "Ford" моделі "Mondeo" реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 по вулиці Нововолинській в місті Нововолинськ Володимирського району, Волинської області, де був зупинений працівниками поліції. У вчиненому розкаюється. 
Враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин даного судового провадження, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів судового провадження, які ніким не оспорюються, а обмежився лише допитом обвинуваченого, а також дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.
Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній обвинувачується знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.
Вирішуючи питання про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд враховує позицію ЄСПЛ щодо розуміння доведеності вини поза розумним сумнівом сформульованим в рішенні «Коробов проти України», 2011 рік п. 65, де зазначено, що суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. А також в рішенні «Авшар проти Туреччини», де зазначено, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи практику ЄСПЛ, суд дійшов до переконання, що в цілому спосіб отримання доказів у даному кримінальному провадженні був справедливим, а відтак, оцінюючи вище перелічені докази, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність вказаних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними, допустимими та кладе в основу обвинувального вироку.
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується доведена в судовому засіданні повністю, а його умисні дії, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили суд кваліфікує за ч.1 ст. 382 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4  судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує дані про його особу, який є не судимим, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання та військової служби, а також приймаючи до уваги пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4  слід призначити покарання в межах санкції закону за яким він притягується до кримінальної відповідальності у виді штрафу, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів. 
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 , ч. 15 ст. 615 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Речові докази - автомобіль марки "Ford" моделі "Mondeo" реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який передано на зберігання ОСОБА_4 – залишити у власності ОСОБА_4 . 
Речові докази – компакт-диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження – залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий суддя         ОСОБА_1