ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1272/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/91/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст. 122-4 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Згідно постанови, 29 грудня 2025 року близько 18.30 год. в с. Біла, вул. Сагайдачного, водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення з автомобілем котрий рухався попереду Ford д.н.з. НОМЕР_2 , після чого місце пригоди залишив, чим порушив п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвоката Сампара Н.М. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2026 року та постановити нове рішення яким провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . За ст. 122-4 КУпАП закрити, я зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, у свої додаткових поясненнях просить у випадку, якщо суд прийде до переконання про визнання ОСОБА_1 винним за ст. 122-4 КУпАП, то застосувати штраф в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти днів.
Свої вимоги мотивує тим, що відсутній склад адміністративного правопорушення, так як у діях ОСОБА_1 відсутній прямий умисел на залишення місця транспортної пригоди з умислом навмисного уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення....
У матеріалах відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували, що водій автомобіля ВАЗ 21099 НОМЕР_1 умисно покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, зокрема відеозаписи, показання свідків або інші відомості.
На протоколі про адміністративне порушення відсутній підпис особи, яка його склала, також відсутні відмітки про відмову від підпису особи, яка притягується до відповідальності, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП.  Схема місця ДТП від 29.12.2025 року, також не є належним доказом, оскільки вона складена зі слів одного учасника ДТП, та не має жодного іншого підтвердження того, як відбулось зіткнення ТЗ.
При зіткненні ОСОБА_1 одразу зупинився, вийшов з машини, показав документи на вимогу ОСОБА_2 , на місці вирішивши всі питання щодо механічних пошкоджень автомобіля, обидва водії мирно розійшлись та ОСОБА_1 поїхав далі, що на думку сторони захисту свідчить про відсутність умислу втікати з місця події.
Обрана міра покарання, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік є надмірно суворим, не відповідає меті адміністративного тягнення та порушує принципи справедливості, та індивідуалізації.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Сампари Н.М., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, в ході апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції належним чином перевірені обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, а висновки суду винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, судом правильно враховані дані, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №560174 від 06 січня 2026 року., з якого вбачається, що 29.12.2025р. о 18:30 в с. Біла по вул. Садовій, Сагайдачного водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог, п. 2.10 (а) ПДР України, будучи учасником дорожньо – транспортної пригоди, місце події залишив (а.с.1); 
- у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.12.2025р., з якої вбачається, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди у автомобіля Ford Galaxy, PL 09T3P08, наявні такі видимі (зовнішні) пошкодження: царапина заднього бампера, знизу з лівої та правої сторони (а.с.3);
- у копії постанови серії ЕНА №6472569 від 06 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с. 4);
- в письмових поясненнях ОСОБА_2 від 29.12.2025р., згідно з якими після того як автомобіль ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , після удару у задню частину його автомобіля, водій ВАЗ 2109 вийшов, але після того як почув, що викликається поліція, покинув місце ДТП на власному ТЗ (а.с.6). 
Відповідно до п. 2.10а ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП виражається у свідомому залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Щодо доводів про відсутність умислу втікати з місця події, то наведені в апеляційній скарзі обставини про те, що ОСОБА_1 зупинився одразу після ДТП, вийшов з автомобіля та пред`явив документи, не виключає можливості виникнення в ОСОБА_1 умислу уникнути належного оформлення події ДТП та адміністративної відповідальності. 
Крім того, однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження версії захисника про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення за ст.122-4 КУпАП в ході апеляційного розгляду не надано встановлено не було. Натомість фактичні обставини щодо залишення місця ДТП підтверджує у своїх поясненнях сам ОСОБА_1 , який як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому. 
Що стосується доводів про те, що схема місця ДТП від 29.12.2025 року, є неналежним доказом, оскільки вона складена зі слів одного учасника ДТП, то апеляційний суд зазначає наступне, згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, то схема місця дорожньо-транспортної пригоди — це графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками, тобто схема місця ДТП є графічним фіксуванням фактичної обстановки та об`єктивного відображення події, встановленого уповноваженою особою під час її оформлення, а не складається виключно зі слів учасників ДТП. Учасники пригоди лише підтверджують факт ознайомлення зі схемою шляхом проставлення відповідної відмітки, про що свідчить Додаток 8 вищезазначеної інструкції. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що подія ДТП дійсно відбулась і місце події він залишив, а тому немає підстав для висновку про неналежність чи недостовірність даних Схеми наслідків ДТП. Відтак такі доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції оцінює критично.
Доводи апеляційної скарги про те, що на протоколі про адміністративне порушення відсутній підпис особи, яка його склала, також відсутні відмітки про відмову від підпису особи, яка притягується до відповідальності, спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №560174 від 06 січня 2026 року, так як у вказаному протоколі в графі №17 наявні як підпис так і посада особи, яка його склала, у графі №13 та №18 наявні відомості про процесуальний статус особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та підпис.
Відтак наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про надмірну суворість адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, наявність підстав для зміни накладеного стягнення є обгрунтованими.
Згідно статті 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобіганя вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб. 
Згідно ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Встановлено, що при визначенні виду стягнення суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вимоги закону і не мотивував застосування такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, хоча у справі відсутні обставини, що обтяжують відповідальність.
Також, судом не в повній мірі ваховано відомості про особу, яку притягнуто до адмінвідповідальності, і обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме те, що ОСОБА_1 щиро розкаявся та свою вину визнав; ОСОБА_1 є єдиним годувальником у сім`ї одружений, має малолітню дитину, дружина має встановлену інвалідність ІІ групи та потребує постійної допомоги та супроводу.
Враховуючи наведені обставини, вважаю, що в даному випадку є законні підстави для зміни адміністративного стягнення і пом`якшення адміністративного стягнення, а в решті оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М. задовольнити частково, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2026 року - змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.
Вважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Встановити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня з дня винесення апеляційним судом цієї постанови. У разі несплати штрафу у зазначений строк, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу, тобто 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень та витрати на облік правопорушень.
В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя