н\п 2/490/371/2026 Справа № 490/4238/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, - 
ВСТАНОВИВ:
В червні 2025 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами кредиту, в якому просили стягнути з боржника яким є: ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договорами № 3721475 від 07.05.2021, № 8676342 від 30.12.2019 у розмірі 25427,55 грн.; стягнути з боржника: ОСОБА_1 на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між первісними кредитодавцями - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «МІЛОАН» - і відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладено кредитні договори, відповідно до умов яких відповідач отримав кредитні кошти, однак належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість .
Згідно Договорів Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту.
Позивач також зазначив, що права вимоги за вказаними договорами були відступлені спочатку на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому - на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів боржників.
16.09.2025 року від предстанвика відповідача адвоката Скотникова О.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій просить відсмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Із позовної заяви вбачається, що 07.05.2021р. був укладений кредитний договір №3721475 до 07.05.2021р., 30.12.2019р. був укладений кредитний договір №8676342 до 01.10.2021р. Банк звернувся до суду у червні 2025 року про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Договору. Аналізуючи умови Договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов Договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). У зв`язку з наведеним, початок перебігу позовної давності розпочався з 08.05.2021 року та 02.10.2021р. Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (ст. 266 ЦК України). Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що підписуючи Заяву, Відповідач розумів вказані Умови матеріали цивільної справи не містять, у тому числі щодо погодження сторонами терміну позовної давності тривалістю один рік з подальшою пролонгацією, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення договору у письмовій формі про збільшення строку позовної давності. За таких обставин, на теперішній час минув сплив строку позовної давності та стягнення заборгованості є неможливим.
Від представника позиваач надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, просять залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 та позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 по справі про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити в повному обсязі. 
Зазначає, що аналізуючи положення кредитного договору від 07.05.2021р. №3721475 , можемо дійти до висновку, що перебіг позовної давності за цим договором почався 23.05.2021 і повинен був тривати до 23.05.2024. Так, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Згідно з п. 2. Договору, дата повернення Позики (останній день): 29.01.2020. 
Аналізуючи кредитний договір 30.12.2019 року №8676342 , зазначають, що перебіг позовної давності за цим договором почався 30.01.2020 і повинен був тривати до 30.01.2023. Оскільки жодних письмових повідомлень про припинення Договорів від сторін не надходило і такі відсутні, Позичальник продовжував користуватися кредитними коштами, то відповідно строк дії укладених з Відповідачем Договорів було пролонговано. Таким чином, термін позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення заборгованості за такими Договорами не минув.
Також зазначають,що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19 » № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який неодноразово продовжувався на всій території України згідно з Постановами КМ до 30.04.2023 року. 
У постанові від 22.09.2022 року по справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. 
В тому числі, Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 Цивільного кодексу України, зупиняються на строк дії такого стану.
14.11.2025 року представником відповідача надані додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що детально ознайомившись із запереченням Представника Позивача про необґрунтованість застосування строку позовної давності, Відповідач вважає її такою, що суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду, неправильно застосовує норми матеріального права та ігнорує специфіку договору споживчого кредитування, що передбачає періодичні платежі, а тому це заперечення не підлягає задоволенню.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду для кожного простроченого щомісячного платежу встановлюється свій трирічний строк позовної давності. Кредитор мав законне право звернутися до суду за стягненням кожного окремого платежу вже наступного дня після його прострочення. Таким чином, Позивач, застосовуючи лише частину 5 статті 261 ЦК України та ігноруючи норму частини 1 цієї ж статті, штучно подовжує момент початку перебігу позовної давності, що є неприпустимим, суперечить принципу юридичної визначеності та усталеній судовій практиці. Оскільки кінцевий строк дії договорів № 8676342 (30.12.2019) та № 3721475 (07.05.2021) настав задовго до звернення Позивача до суду у червні 2025 року, для переважної більшості щомісячних платежів за обома договорами трирічний строк позовної давності давно сплив ще до настання карантинних обмежень або введення воєнного стану.
Твердження Позивача про те, що у разі наявності непогашеної заборгованості строк користування кредитом продовжується автоматично (пролонгується) на підставі положень пункту 2.3.2 Договору № 3721475, є юридично неспроможним та розцінюється Відповідачем як прояв зловживання правом, спрямований виключно на штучне відтермінування початку перебігу позовної давності. Цей договірний аргумент знаходиться у прямому протиріччі з імперативними нормами Цивільного кодексу України, які регулюють наслідки порушення грошового зобов`язання, оскільки як тільки Відповідач прострочив перший платіж, у Кредитодавця виникло право вимагати дострокового повернення всієї суми відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Факт цього прострочення сам по собі призвів до порушення права кредитора, а не до його автоматичної пролонгації, і саме з цього моменту (дати першого порушення) починає свій перебіг позовна давність для всієї суми боргу; кредитор не може своїм одностороннім правом чи умовою договору, яка не вимагає додаткових дій, безкінечно відкладати початок строку позовної давності. Більше того, спроби Позивача посилатися на будь-які умови щодо терміну позовної давності (наприклад, термін тривалістю один рік з подальшою пролонгацією) є абсолютно неправомірними та нікчемними, оскільки матеріали цивільної справи не містять жодних доказів того, що Відповідач підписував чи розумів вказані Умови, а головне — відсутній письмовий договір про збільшення строку позовної давності, як того категорично вимагає стаття 259 ЦК України, яка передбачає необхідність укладення договору у письмовій формі про збільшення строку позовної давності, що робить будь-які положення про автоматичну пролонгацію чи інший строк, крім загального трирічного, юридично недійсними.
Кредитор, згідно із законом, зобов`язаний діяти добросовісно та розсудливо, і він не може своєю односторонньою дією чи умовою договору, яка не вимагає додаткових дій від позичальника, безкінечно відкладати початок строку позовної давності. Намагання Позивача використати пункт про автоматичну пролонгацію, який фактично дозволяє фінансовій установі ігнорувати сплив строку позовної давності, є несправедливим щодо споживача, який у цей час перебуває у стані прострочення, оскільки така умова є недобросовісною і порушує права Відповідача як споживача фінансових послуг. Позивач, намагаючись довести своє право на стягнення, правильно зазначає про зупинення перебігу позовної давності у зв`язку з довготривалим карантином, який тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а також у зв`язку з воєнним станом, який розпочався з 24 лютого 2022 року і продовжує діяти. Однак, єдино правильна юридична оцінка свідчить, що навіть із застосуванням цих захисних механізмів, передбачених Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, строк позовної давності щодо додаткових вимог (неустойки) та значної частини основної заборгованості, все одно сплив.
Ухвалою суду від 04.06.2025  року відкрито провадження по справі.
Розпорядженням №45 від 03.02.2026 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя №101/0/15-26 від 22 січня 2026 року "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Центрального районного суду м.Миколаєва у зв`язку з поданням заяви про відставку", наказу голови Центрального районного суду м.Миколаєва №4-0с/тр від 22 січня 2026 року про відрахування зі штату суду судді Черенкової Н.П.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 06.03.2026 року постановлено прийняти до провадження справу та продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У зв`язку з великою навантеженістю, призначити судовий розглдя справи на 14.04.2026 року .
Суд , дослідивши письмові докази по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збepeжений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно ст. ст. З, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Судом встановлено, що 07.05.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 3721475 .Факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповдіачем не оспорюється.
Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2400.00 грн.. 
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 720 грн., які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до ч. 1.3. Договору, кредит надається строком на 15 днів з 07.05.2021 (строк кредитування). Згідно з п. п. 1.4. Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.05.2021. 
Відповідно до п. 2.2.2 Договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. 
Відповідно до п. 2.2.3 Договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. 
Після спливу строку кредимтування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за корситування кредитом припиняється . 
Згідно п. 1.6. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до п. 2.3.2, Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: 
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; 
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. 
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. 
Згідно п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитувння, за умови, що кредитодавцем надана така можливість .Для продовженян строку кроедитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені п. 6 Правил, в т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту : на строк продовженян 3 дні сплативши 3% від поточного залишку кредиту розмірі комісії, на 7 днів - 5% комісії, на 15 днів - 10% . 
Позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій).Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коди позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку, але загалом не може перевизщувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний строк пролронгації на стандартних базових умовах перевищіть 60 днів, таке продовженян відбувається до досягнення 60 днів, що залишились. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандратних базових умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільговихї умовах.
Згідно п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. 
Відповідно до п. 6.1. Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п. 6.2. Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акценту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення, цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю.
Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 6.4. Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
30.12.2019 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 8676342 , згідно п. 1. якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі – «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. 
Факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорювався.
Відповідно до п. 2 Договору про надання позики: - Сума Позики становить 7000.00 грн.. - Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,6 % яка нараховується за кожен день користування Позикою. - Строк Позики (Строк Договору) 30 днів. - Дата надання Позики: 30.12.2019. Згідно з п. 2. Договору, дата повернення Позики (останній день): 29.01.2020.
Згідно з п. 4 Договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що: П. 4.1. Договору, Позичальник ознайомився на сайті https://mecredit/ua/ru/documents license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Згідно з п. 4.2. Договору, Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://mecredit/ua/ru/documents-license/ (далі – Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. 
Відповідно до п. 6.4. Правил від 07.02.2019 № 07/02/2019, за винятком випадку, передбеченого п. 6.8, цих Правил, Проценти по Договору позики на суму Позики/залишок Позики нараховуються за весь час до повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню Позики, у тому числі у випадку виникнення Простроченої позики, проте не більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів наявності Заборгованості поспіль. 
Згідно з п. 6.5. Правил, товариство використовує фіксовану процентну ставку. 
Процентна ставка, яка зстосовується при невиконанні зобов`язань щодо поверненян кредиту дорівнює 2,7 % в день.
Узгоджена Договором позики процентна ставка складається з Процентів на позику. Процентів акційних і Процентів на Прострочену позику. Проценти акційні застосовуються в межах Програми лояльності, у передбачених Договором та цими Правилами випадках, та виключно за умови належного дотримання та виконання Позичальником умов Договору. Проценти на Прострочену позику нараховуються у випадку прострочення Позичальником встановлених Договором позики строків повернення Позики та сплати Процентів (виникнення Заборгованості). Розмір Процентів на позику, Процентів акційних і Процентів на Прострочену позику узгоджений Сторонами до підписання Договору позики та зазначений в Договорі позики.
Згідно ст.ст. 526,527,536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
15.12.2021 було укладено договір №15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3721475. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3721475. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3721475. 
27.01.2022 було укладено договір №27/01/2022 відповідно до якого ТОВ"1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8676342. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8676342. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №8676342. 
За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідач не виконав свого зобов`язання ані первісним кредиторам, ані їх правонаступникам.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3721475 від 07.05.2021 р., що нараховані позивачем станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 7392,45 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1102,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5834,45 грн. - Заборгованість за комісіями - 456,00 грн.
Разом з тим, до матеріалів позову надана Відомість про щоденні нарахування та погашення за Договором №3721475 ТОВ "Мілоан", згідно якої заборгованість позичальника становить 3480,35 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1102,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на 14.10.2021 - 1922,35 грн. - Заборгованість за комісіями - 456,00 грн.
Цей розрахунок відповідає умовам укладеного Договру, оскільки з відомості чітко вбачається, що позичальник періодично вчиняв діїі щодо пролонгації строку кредитування, сплачуючи встановлену п. 2.3.1.1. комісію та продовжцвав строк кредитування на строк від 3 до 10 днів на пільгових умовах, після чого відповідно до п. 2.3.1.2. строк кредитування продовжувався на стандартних базових умовах відповідно умов останнього абзацу п.2.3.1.2 цього договру .
Заперечень проти наданого розрахунку відповідачем та його представником суду не надано.
Також до матеріалів доданий розрахунок ТОВ "Вердикт Капітал", з якого вбачається, що з 15.12.2021 року по 23.02.2021 року за 71 день простроченян ним нараховано 3912,1 грн відсотків.
Але, відповідно до п. 2.3. Договору №15/12-2021-22 від 15.12.2021 про відступлення ТОВ "МІЛОАН" на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3721475, за цим договром клієнь відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників. 
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №13-01/2022-79 ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 3480,35 грн
Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Коллект центр» отримало право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 7392,45 грн.
Отже, враховуючи вищевикладене у ТОВ "Вердикт Капітал", і як наслідок у ТОВ "Коллект Центр" відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом після відступлення права вимоги первісним кредитором.
З урахування викладеного, суд приходить до висновку про законність та часткову обгрунтованість позовних вимог ТОВ «Коллект центр», а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за Договором №3721475 від 07.05.2021 р у розмірі 3480,35 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1102,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами 1922,35 грн. - заборгованість за комісіями - 456,00 грн.
Згідно наданого позивачм розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №8676342 від 30.12.2019 р., станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 18035,10 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 7000,00 грн. -Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10907,00 грн. - Інфляційні збитки - 112,00 грн. - Нараховані 3% річних - 16,10 грн.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, у статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Вказаний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором , але лише Паспорт позики авід 30.12.2019 року, згідно якого що встановлений сторонами договору розмір процентів за користування кредитними коштами становить 1.99%, яка нараховується за кожен день користування позикою (25 днів). Між тим, відповідно до пункту 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі Правил) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Отже, загальний строк кредитування не може перевищувати 120 днів,тобто закінчився 28 квітня 2020 року.
Проте позивачем нарахована заборгованість за відсотками по 24.01.2022 року включно , при цьому жодний платіж чи частина платіжу, сплачена позичальником не зарахована на сплату тіла кредиту взагалі.
За перші 30 днів користування проценти нараховуються по 56 грн в день - з розрахунку 0,8% за день і дорівнюють 1680 грн .
З розрахунку заборгованості вбачається, що весь період до 17.12.2020 року позикодавцем нараховувалися відсотки по 56 грн за день, вперше ставка по 1,6 % в день ( застосовується за користування кредитом понад первісного строку) застосована кредитодавцем 17.12.2020 року - тобто поза межами максимального 120-денного строку кредитування.
Отже, за період кредитування 120 днів позикодавцем нараховано 6720 грн.
При цьому, згідно умов договору, за понадстрокові 90 днів мало бути нараховано відсолтків 10 080 грн. ( по 112 грн за кожен день користування). 
Отже загальний розмір відсотків за весь строк кредитування має бути не більше 16 700 грн.
Як зазначає сам позивач, позичальникомв строк до 28.04.2020 року сплачено 6048 грн, а взагалі за період з 28.01.2020 року до 01.10.2021 року позичальником сплачено платежів на загальну суму 35 125 грн., 
Отже, за цим кредитним договром позичальником сплачено більше 23 700 грн ( 7000 тіла кредиту+ 16700 грн граничний розмір нарахованих відсотків) .
У постанові Великої Палати ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказала, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Позичальник у визначені договором позики строки свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, а тому відповідно до пункту 6.5. Правил дії договору пролонгується на максимальний строк 90 календарних днів. Як встановлено на зазначену дату відповідач сплатив частково суму заборгованості, що підлягала поверненню, а в подальшому сплатив значно більшу суму , тому суд дійшов висновку про відсутність залишку суми заборгованості, виходячи із розрахунку строку кредитування 90 календарних днів.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до умов договору та Правил позивач необґрунтовано нараховував проценти поза межах строку, визначеного пунктом 6.5 Правил за користування кредитними коштами, що відображено у розрахунку заборгованості, та неправоімрно не зараховував сплачені позичальником суми після такого стркоу на погашенян заборгованості за тілом кредиту. 
За такого, у відповідача відсутній обов`язок сплатити позивачу, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до виснвоку про відстуність підстав для стягнення з відповдіача заборгованості за кредитним договром від 30.12.2019 .
Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд не може прийняти її до уваги.
Згідно з частинами 3,4статті 267 Цивільного кодексу України,позовна давністьзастосовується судомлише зазаявою сторониу спорі,зробленою довинесення нимрішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У даному випадку кінцевий строк виконання зобов`язання позичальника за одним кредитним договором - 28 квітня 2020 року, а за другим - в грудні 2021 року, отже саме з цих дат починається перебіг строку позовної давності.
Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 02 червня 2025 року (дата формування позовної заяви в системі «Електронний суд»).
У період з 12 березня 2020 року до 01 липня 2023 року на всій території України був встановлений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), ця обставина є загальновідомою.
За змістом пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями 257,258,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже трирічний строк загальної позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України, на час дії карантину продовжувався.
Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу не припинено і не скасовано, таким чином з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено.
Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачем цей строк не пропущений. 
У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає частковому задоволенню.
В порядку ст. 137, ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. 
Позовні вимоги задоволено частково, а тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» за подання позовної заяви становить 331 грн 50 коп. (14 % ззадоволено від визначеної ціни позову).
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі за результатами розгляду справи, суд враховує, що звертаючись до суду першої інстанції позивач просив суд стягнути із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Коллект центр " витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 13 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем в суді першої інстанції до позовної заяви було долучено достатньо доказів про сплату позивачем на користь ФОП ОСОБА_3 13 00 грн ( з них 9000 грн за складання позовної заяви та 4000 грн усна консультація) послуг за договором про надання правової допомоги .
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу в суді встановив, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: надання усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання до суду позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги.
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору (про стягнення заборгованості), характер послуг, розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, частькове задволення позовних вимог , а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що співмірним, розумним та пропорційним у межах розгляду цієї справи в суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 273,279 ЦПК України суд,
ВИРІШИВ:
Позов ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за кредитним договором № 3721475 від 07.05.2021 року у загальному розмірі 3480,35 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1102,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 1922,35 грн.; заборгованість за комісіями - 456,00 грн,
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором № 8676342 від 30.12.2019 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір у розмірі 331,50 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»- 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306 Код ЄДРПОУ: 44276926.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

Суддя О.А. Гуденко