ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4087/26 Справа № 204/10164/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Красвітної Т.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_6 ,
на рішення Чечелівського районного суду міста Дніправід 06 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
29.09.2025 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулось до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.
В якій просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на його користь заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у загальному розмірі 121 447,10 грн., з яких: 113 887,50 грн. – сума основного боргу за період з жовтня 2016 року по липень 2025 року; 830,71 грн. – сума 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року; 6 728,89 грн. – інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року; а також судові витрати у розмірі 3 028 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06 січня 2026 року позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 119 636 грн. 60 коп., з яких: 112 077 грн. 00 коп. – сума основного боргу за період з березня 2017 року по липень 2025 року; 830 грн. 71 коп. – сума 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року; 6 728 грн. 89 коп. – інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 497 грн. 14 коп. у рівних частинах з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
22.01.2026 року від ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій просить cкасувати рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06.01.2026 року в частині стягнення з ОСОБА_6 , як солідарного боржника, за період з жовтня 2016 року по 12.02.2018 року та з 23.01.2019 року по липень 2025 року.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не було повною мірою з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме залишено поза увагою факт того, що саме з жовтня 2016 року по 12.02.2018 року та з 23.01.2019 року по липень 2025 року ОСОБА_6 не був співвласником вищевказаного квартири.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13.03.2026 року від Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, рішення Чечелівського районного суду міста Дніправід 06 січня 2026 року є законним, обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.101-102).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2021 року № 75/11 (а.с.12).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 (з 24.04.1989 року), ОСОБА_2 (з 24.04.1989 року), ОСОБА_3 (з 11.12.1997 року), ОСОБА_4 (з 17.03.2000 року) та ОСОБА_5 (з 17.07.2006 року) значяться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.12.2022 року. Окрім того, за вказаною адресою містяться відомості про незареєстрованого співвласника квартири – ОСОБА_6 (а.с.4).
З довідки на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 позивачем відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.7).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6 дійсно з 24.07.2017 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.31,19).
Одночасно із цим, судом враховується, що 13.02.2018 року ОСОБА_4 передано безоплатно у власність ОСОБА_6 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування посвідченого 13 лютого 2018 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстровано в реєстрі за №3-43 (а.с.40).
Згідно договору дарування частки квартири, посвідченого 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №89, ОСОБА_6 безоплатно передав у власність ОСОБА_7 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 (а.с.39).
Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_6 з 13.02.2018 року по 22.01.2019 року був співвласником квартири АДРЕСА_3 .
Судом враховується також, що споживач послуг має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору, відповідно до п. 7 ч. 45 № 690 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які набрали чинності 13.08.2019 (Далі - правила № 690).
Крім того, згідно Правил № 690 Споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Відповідно до п. 1 пп. 1.2. Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей, за період їх тимчасової відсутності, від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення, затвердженого рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 26.02.2013 № 82 (далі - Рішення № 82) та № 3884 від 20.12.2004 (далі - Рішення № 3884), наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї, за період тимчасової відсутності, мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення при дотриманні певних умов.
Судом встановлено, що від відповідача ОСОБА_6 не надходило на адресу КП «Дніпроводоканал» ДМР жодних заяв про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, або відсутності певний час за місцем житлового нерухомого майна, що перебуває у його власності та/або повідомлення про зміну складу співвласників квартири, тому суд дійшов висновку, що усі відповідачі є користувачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР та є належними відповідачами по справі.
Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.
Згідно довідки на особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , виданої 16.07.2025 року співробітником КП «Дніпроводоканал» ДМР ОСОБА_8 , вбачається, що заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення починаючи з жовтня 2016 року по червень 2018 року склала 8 741,91 грн. (а.с.7).
Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що за період з липня 2018 року по липень 2025 року включно загальна сума заборгованості відповідачів перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначена кількість зареєстрованих – 5 осіб, складає 113 887,50 грн. – сума основного боргу; 830,71 грн. – сума 3% річних та інфляційне збільшення – 6 728,89 грн. (а.с.8-11).
З наведеного вбачається наявність встановленого законом обов`язку споживачів сплачувати за одержані комунальні послуги, оскільки відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, де позивачем надаються послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг, є солідарним і його виконання може бути заявлене до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.
Таким чином судом встановлено, що відповідачами було порушено право позивача на отримання плати за послуги з водопостачання та водовідведення, а тому, вимоги позивача є такими, що грунтуються на законі.
Одночасно з цим, вимога відповідача ОСОБА_6 про застосування строків позовної давності, не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 29 вересня 2025 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1).
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року.
Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.
Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.
Станом на 12 березня 2017 року, за встановлених вище строків оплати послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, були пропущені щомісячні платежі. Відповідно, позовна давність позивачем не пропущена відносно щомісячних платежів, нарахованих починаючи з березня 2017 року.
Виходячи з викладеного, строки позовної давності відносно заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою по АДРЕСА_1 у період з березня 2017 року по липень 2023 року включно (згідно змісту позовних вимог) в розмірі 113 887,50 грн (сума основного боргу) – 1 810,50 грн (сума боргу за період жовтень 2016 – березень 2017) = 112 077, 00 грн - позивачем не пропущена.
Вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційного збільшення та 3% річних, підлягає також задоволенню у зв`язку з наступним.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох відсотків річних.
Враховуючи викладене, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню за період часу з липня 2018 року по січень 2022 року, в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, три відсотки річних у сумі — 830,71 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у сумі 6 728,89 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню у сумі 119 636,60 грн., з яких: 112 077,00 грн. – сума основного боргу за період з березня 2017 року по липень 2025 року; 830,71 грн. – сума 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року; 6 728,89 грн. – інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року.

Але з такими висновками апеляційний суд в повній мірі не може погодитись з таких підстав. 

У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №939 від 18 вересня 2018 року встановлені норми та перелік тарифів питного водопостачання для населення м. Дніпра, які діяли з 02 серпня 1996 року по 12 травня 2017 року, після чого були внесені зміни до таблиці тарифів з 30 травня 2014 року по 22 грудня 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).
Згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право не платити за комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їхнього невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Факт такої відсутності має бути підтверджено.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків про задоволення позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 , заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2016 року по 12.02.2018 року та з 23.01.2019 року по липень 2025 року, а також, 3% річних та інфляційне збільшення суми боргу відповідно, оскільки ОСОБА_6 був власником вищевказаної 1/5 частини квартири тільки за період з13.02.2018 року по 22.01.2019 року.
Отже, ОСОБА_6 з 13.02.2018 року по 22.01.2019 року був співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
ОСОБА_6 з 23.01.2019 року не є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 , а тому і заборгованість за період з 23.01.2019 року по липень 2025 року не може бути стягнута за рішенням суду.

За таких обставин висновок суду першої інстанції проте, що заборгованість має бути стягнута солідарно з відповідача ОСОБА_6 , який вже не є власником, не зареєстрований в вищезазначеній квартирі і не користувався послугами позивача, є необґрунтованим.

Таким чином з відповідача ОСОБА_6 треба стягнути відповідно до його долі власності (1/5 частина) та періоду, коли він був власником (за період з 13.02.2018 року по 22.01.2019 року), що складає 396, 94 грн основного боргу (за водопостачання та водовідведення) та 295, 84 грн – 3% річних та інфляційні втрати, а загалом 421, 44 грн.
Тож на суму боргу, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 треба зменшити суму боргу, що підляже стягненню з інших відповідачів.
Враховуючи, що основна сума боргу становить 112 077, 00 грн та її треба зменшити на суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 (396, 94 грн), що становить 111 680, 06 грн, відповідно треба зменшити інфляційні втрати за період з липня 2018 року по січень 2022 року на стягнуті з ОСОБА_6 (295, 84 грн) з 6 728, 89 грн до 6 433, 05 грн.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_6 задовольнити.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніправід 06 січня 2026 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_6 , як солідарного боржника.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради частину боргу за водопостачання та водовідведення за період 13.02.2018 року по 22.01.2019 року у розмірі 396, 94 грн основного боргу та 295, 84 грн – 3% річних та інфляційні втрати, а загалом стягнути 421 (чотириста двадцять одну) гривню 44 коп.
В іншій частині рішення Чечелівського районного суду міста Дніправід 06 січня 2026 року змінити.
Зменшити суму основного боргу для інших, солідарних боржників з 112 077, 00 грн до 111 680, 06 грн та зменшити інфляційні втрати за період з липня 2018 року по січень 2022 року з 6 728, 89 грн до 6 433, 05 грн відповідно.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 24.03.2026 року.

Судді: